132 GUSTAF LUNDBERG. 



Då stark torka råder eller i följd av stark blåst fara för skogseld före- 

 ligger, må svedjning eller bränning av ris eller ljung icke förehavas 

 eller eljest, utom för utövande av näring eller i fall av trängande be- 

 hov eld uppgöras i skog eller så nära skog, att elden lätt kan spri- 

 das dit. 



Eld, som uppgjorts ä plats, varom ovan nämnts, må ej övergivas, 

 förrän den blivit fullständigt släckt. 



Ej må någon handskas ovarsamt med brinnande eller glödande före- 

 mål å sådan plats och under sådana omständigheter, att skogseld därav 

 lätt kan uppstå.» 



Jämlikt § 18 är den, som bryter häremot, förfallen till böter från 

 och med 5 till och med 200 kronor. 



Sålunda är numera allt vårdslöst handhavande av eld, både i egen 

 eller annans skog, vare sig skada därigenom uppkommer eller ej, direkt 

 straffbart. För att lagen skall medföra positivt resultat, fordras emel- 

 lertid icke blott, att skogsvårdarna själva iakttaga densamma och i sina 

 instruktioner och föreskrifter beakta den, utan jämväl, att en effektiv 

 kontroll av dess efterlevnad utövas. I detta sammanhang kan påpekas, 

 att utom den s. k. brandfogden inom varje socken och kronobetjänin- 

 gen jämväl jägmästare äger åtala dylik förseelse. 



För det andra böra de förebyggande åtgärderna även omfatta: Åväga- 

 bringande av en sådan ordning i skogen och skogsbestånden, att de natur- 

 liga betingelserna för eldens utbredning bli de minsta möjliga och att ett 

 eventuellt släckningsarbete underlättas. 



Härunder skulle kunna framhållas en mångfald åtgärder och iaktta- 

 ganden inom ett skogsbruk, som mer eller mindre direkt befrämja dessa 

 syften. En hel del av dessa åtgärder kräva kanske särskilt arbete eller 

 kostnad, men ett mycket stort antal torde man få så att säga på kö- 

 pet, om man blott reflekterar och tänker sig litet för. Utrymmet tillå- 

 ter ej att här så i detalj ingå på denna fråga, som dess vikt förtjänar, 

 utan måste förf. inskränka sig till en del kortare erinringar. 



Undvik inom skogsbruket så långt sig göra låter att stora samman- 

 hängande komplex av likåldrig skog få uppstå eller bibehållas! Jag me- 

 nar härmed ej, att man bör eftersträva de olikåldriga blädningsbestån- 

 den, ty dessa äro givetvis från eldfaresynpunkt de mest riskabla. Därige- 

 nom att ungskogar eller kalmarker få omväxla med medelålders eller 

 gammal skog, underlättas släckningsmöjligheterna avsevärt. 



Kom ihåg att björk eller andra lövskogsbälten, om de blott äro till- 

 räckligt breda, innebära det mest effektiva hindret mot en rasande topp- 

 eld och äro i detta avseende säkrare än mångdubbelt bredare öppna 

 gator. Åtminstone i trakter, där avsättningsförhållandena så tillåta, bör 



