134 GUSTAF LUNDBERG. 



man därför aldrig underlåta att vid återväxtanskaffningen söka efter- 

 sträva genomgående bälten av lövskog å därför lämpliga marker eller å 

 från taktisk synpunkt viktiga linjer. 



Beträffande lövskogen bör i detta sammanhang ännu en gång erinras 

 om dess värde som skydd kring skogstorp eller skogsarbetarebostäder. 

 Vid anskaffande av planteringar kring dylika bostäder har man ju of- 

 tast även tillfälle att utvälja de mest skyddande lövträdsarterna. Ett 

 skogstorp eller en skogsarbetarebostad bör slutligen ej heller uppbyg- 

 gas för tätt invid den rena barrskogen (se fig. 16). 



Vidare bör man komma ihåg att torrskog och vindfällen, toppar och 

 risbrätar efter avverkningar o. d, bilda en härlig näring för skogseldar. 

 Renhållning i skogen och ett intentsivare tillgodogörande av affallet 

 minskar alltså avsevärt faran för skogseld. Särskilt bör man naturligt- 

 vis undvika risiga hyggen och skräpiga avverkningstrakter utmed järn- 

 vägar, vägar, kojor och andra bostäder, eller kritiska platser, där tand- 

 ning lättare kan förväntas. 



Då trägärdesgårdarna, som förut framhållits, i flera avseenden inne- 

 bära en stegring av eldfaran, gör man klokt i att utbyta dem mot tråd- 

 eller stolphägnader i så stor utsträckning som möjligt. Utmed järnvä- 

 gar äro de stundom använda stenmurarna rent av ett gott skydd. 



Ett väl utveckladt system av vägar och stigar å en skog innebär ett 

 högst väsentligt skydd mot eldfaran. Dels utgöra de i sig själva ett 

 hinder för eldens spridning och bilda goda angreppslinjer, då det gäl- 

 ler att hejda elden och dessutom äro de av allra största betydelse dä 

 det gäller att hastigt befordra släckningsmanskap till brandplatsen. Äro 

 vägarna desslikes kantade av lövskog, bli de än mer effektiva, då de 

 härigenom även kunna dämpa en toppeld (jfr fig. 13). 



Vidare kan i många fall, såsom där större sammanhängande skogs- 

 komplex av eldfarlig beskaffenhet förefinnas, som ej äro avbrutna av 

 vägar eller andra naturliga hinder för elden, brandgator behöva upp- 

 huggas och renröjas, och bli dylika, om marken är starkt kuperad, all- 

 tid effektivast, då de så mycket som möjligt förläggas efter åsarna (fig. 17). 



Där järnvägar gå genom skogstrakter, gör man oftast klokt i att å 

 vissa ställen vidtaga särskilda åtgärder för att hindra faran av gnisttänd- 

 ning, Som bekant skola lokomotiven vara försedda med gnistsläckare, 

 som hindra att större oförbrända men glödande partiklar av det kraf- 

 tiga draget från härden slungas ut genom skorstenen. Antingen upp- 

 fångas härvid gnistorna i nät eller halade plåtar eller ändra de genom 

 stöt mot ytor, som ligga i deras rörelseriktning, väg en eller flera gånger, 

 varvid de även sönderslås i mindre stycken och söndermalas för att se- 

 dan dels nerfalla i rökskåpet, dels släckta utgå genom skorstenen. På 



