OM SKOGSELD. I 39 



höjd), taga tallarna vid en tidigt uppnådd ålder ingen skada av en even- 

 tuell löpeld, som inom de smärre isolerade fälten aldrig får någon större 

 hetta. (Som bekant inverkar på eldens häftighet icke blott tillgången på 

 brännbara ämnen utan även ock i mycket hög grad eldens omfattning.) 

 Skyddsbältena få därför å ena sidan ej vara för breda, då en utbruten 

 löpeld lätt kan åstadkomma så stark hetta, att fara för kroneld uppstår, 

 å andra sidan ej för smala, så att glödande gnistor kunna genomfara 

 desamma. Efter en följd iakttagelser kommer KlKNiTZ till den slutsat- 

 sen, att den riktiga bredden ligger mellan 12 — 15 meter förutsatt att bäl- 

 tet är bevuxet med tall av 3^ — 20 meters höjd, ej för tätt stående, men dock 

 utan avsevärda luckor i kronslutet. Ju mera risigt tallbeståndet är i 

 den mot järnvägen vettande kanten, desto bättre. 



Författaren redogör vidare för den typ av skyddsbälten, som man ef- 

 ter åtskilligt experimenterande, år 1868 genomförde i Oberforsterei Cho- 

 rin (se fig. 18). Denna skyddstyp har visserligen visat sig fullt effektiv, 

 i det att sedan dess införande ej vid ett enda tillfälle brandskada 

 förorsakats utanför skyddsbältena, trots att varje år talrika tandningar i 

 skyddsbältena förekommit. 



Bortsett frän det bälte, som järnvägen genom köp förvärvat för själva 

 banlinjen, å fig. 18 24 Y2 meter brett, men i verkligheten på grund av 

 terrängförhållandena ofta bredare, löper på ömse sidor om banan ett 

 från det ursprungliga skogsbeståndet blottat bälte, som inbegripet di- 

 kena eller vägarna (/c) uppgår till 15 å 16 m., för vilket från järnvägens 

 sida intet betalas, men som i huvudsak är undandraget virkesproduk- 

 tion. I gynnsammaste fall är det för lantbruk utarrenderat. Oftast har 

 det blott förorsakat kulturkostnad för lövträdsplantering utan utsikt att 

 lämna någon egentlig avkastning. Även om största antalet gnistor ner- 

 falla på detta bälte, utesluter det dock ej eldfaran, då vid blåsigt vä- 

 der tändande gnistor lätt flyga över detsamma och först uppfångas i de 

 13 — 15 meter breda, på ömse sidor belägna beståndsbältena av tall, 

 vilka genom längs- och tvärgående diken äro uppdelade i mindre fält 

 samt väl gallrade och uppkvistade. Dessa beståndsbälten bilda alltså 

 den egentliga verksamma delen i skyddssystemet. 



Detta skyddsbältesystem ansågs på grund av nu nämnda förhållanden 

 åsamka alltför stora utgifter och i sig självt onödigt tilltaget, varför 

 man övergått till ett enklare och ofantligt mycket billigare system, som 

 det oaktat är och visat sig lika effektivt (fig. 18). 



Järnvägsförvaltningen är skyldig liksom förut att omedelbart intill 

 järnvägsbanken upptaga och vidmakthålla ett från all markbetäckning 

 avröjt bälte av i m. bredd, för att förhindra de ofta inträffande 

 tandningarna ä själva järnvägsbanken att komma in i skyddsbältet. 



