OM SKOGSELD. I 55 



medför nytta eller skada, är ett problem, som ännu torde vara föga ve- 

 tenskapligt utrett. 



Dock kan man ju alltid förmoda, att å torvbundna marker, när elden 

 ej helt förstör torvlagret, den uppkomna askan icke blott verkar 

 som en välgörande övergödsling i allmänhet, utan också neutraliserar 

 humussyrorna och därigenom åstadkommer ett friskare och för kväve- 

 bakterierna förmånligare tillstånd i marken. A mycket myllfattiga mar- 

 ker torde elden nog oftare åstadkomma direkt skada (fig. 24). 



Bortsett frän om själva jordmånen genom en övergängen skogseld 

 förbättras eller försämras, sker i regel en försämring av marken som 

 ståndort betraktad, så snart mycket stora brandfält uppstå. Självför- 

 yngringsmöjligheterna försvåras av brist på fröbar skog. Träd med stor 

 spridningsförmåga och lätta frön, som björk och asp, ockupera marken 

 i första hand, och barrträden invandra mera långsamt. Kulturåtgärderna 

 försvåras ofta genom en otillbörlig exposition, eller genom markens 

 gräsbindning. Frostömma trädslag få ofta svårt att direkt ta sig upp å 

 brandfältet m. m. Och till sist kan även framhållas, hurusom genom 

 stora brandfälts uppkomst ä mark med dåliga avrinningsförhållanden, 

 en stigning av grundvattnet lätt kan bli en följd, som i sin ordning kan 

 medföra försumpning och förvildning av marken. E. HAGLUND fram- 

 håller sålunda tidigare skogseldar som en av de viktigaste försumpnings- 

 orsakerna, varigenom flertalet våra torvmarker skulle ha uppstått.' 



Slutligen kan den skadegörelse, som blir en följd av kolbottnars för- 

 störing genom stybbens uppbränning vid skogseld, bli av rätt stor be- 

 tydelse, allrahelst dessa kolbottnar för tillgodogörandet av det brand- 

 skadade virket ofta äro av största betydelse. En ordentlig kolbotten med 

 stybb, representerar, där den behöves, utan tvivel ett värde av bortåt ett 

 hundratal kronor. Och där då, såsom vid Svanå och Spannarboda var fallet, 

 hundratals bottnar uppbrännas, gå rätt stora värden härigenom förlorade. 



Väl kunna mången gång betydande förluster åsamkas skogsägaren 

 därigenom, att de a\verkningsbara bestånden dödas av elden. Detta 

 dels beroende av den tvångsavverkning, som blir följden, och vilken kan 

 framtvingas under mindre goda konjunkturförhållanden, samt dels och 

 icke minst genom den kvalitativa försämringen av virket genom direkta 

 och indirekta eldskador, vilka dock, enligt vad ovan framhållits, kunna 

 vara mer eller mindre betydande. 



Dessa förluster bäras dock ofta av skogsägaren med mera jämnmod, 

 då samtidigt ofta betydande kapital frigöres och förvandlas i pengar. 



Den ojämförligt smärtsammaste förlusten åsamkas dock alltid skogs- 

 ägaren genom ungskogarnas förstörande av elden, ty där lämnas intet 



* Svenska Mosskulturföreningens tidskrift, li. 2 1909, in. ti. ställen 



