I 



SKOGSPOLITISKA INLÄGG. 1 6g 



Svenska trävaruexportföreningen och Norrländska 

 skogsvårdskommitténs förslag. 



Domänstyrelsens sista yttrande i denna fräga har föranlett följande gen- 

 mäla från föreningens sida: 



TiLi. KONUNGKN. 



Sedan Svenska trävaruexportföreningen den 29 maj 19 14 yttrat sig över 

 domänstyrelsens invändningar av den 28 jan. 19 14 mot föreningens förslag 

 den 19 nov. 19 13 till ändrad lydelse av Norrländska skogsvårdskommitténs 

 förslag till lag angående utsyning å enskildas skogar i vissa delar av Norr- 

 land och Dalarna, har domänstyrelsen tlen 14 nov. 19 14 ånyo yttrat sig i 

 ärendet. 



Ehuru trävaruexportföreningen icke kan finna, att domänstyrelsen genom 

 sistnämnda yttrande sakligt vederlagt föreningens motiv till dess förslag, får 

 föreningen dock, bland annat därför, att doniänstyrelsen funnit lämpligt fram- 

 lägga en del nya invändningar, i ärendet ytterligare anföra följande: 



Domänstyrelsen kan icke förneka, att en myckenhet överårig, toppbru- 

 ten eller på annat sätt skadad skog finnes å de enskilda skogarna i lapp- 

 marken — ett faktum, som för övrigt numera är så allmänt känt, att det icke 

 kan bestridas. Därmed är ock i själva verket allt sagt, som i denna fråga 

 behöver sägas, ty en var måste inse, att det är ett upprörande slöseri med 

 landets tillgångar att underlåta att avverka övermogen och skadad skog. 



Domänstyrelsen vill emellertid ej lyssna till trävaruexportföreningens för- 

 slag. Den frågar: vilken avkastning kunna lappmarksskogarna giva efter 40 

 år, om under denna tid de gamla virkesförråden bliva uttagna? Och svaret 

 är: en obetydlighet och följden en aftarskris. 



Trävaruexportföreningen tänker dock icke uteslutande på lappmarken 

 utan på Norrland i sin helhet. C:a 70 år hava nu förflutit, sedan Norrlands 

 skogar i någon större utstäckning började exploateras. Av helt naturliga skäl 

 äro nu de övermogna bestånden å de enskilda skogarna i Norrland — lapp- 

 marken undantagen — i det närmaste slutavverkade.^ Dessa skogar böra 

 därför i viss mån få vila eller åtminstone icke underkastas en så skarp av- 

 verkning, som hittills varit fallet. Detta kan och bör bliva fallet, därest in- 

 dustrien tillåtes använda den övermogna och skadade skog, som finnes i 

 lappmarken. Det är lätt att inse, att en förnuftig avverkningspolitik kräver, 

 att de gamla bestånden liksom den skadade skogen i första rummet avverkas, 

 varJielst de finnas, samt att Norrland i detta fallet måste betraktas som en 

 enhet. Det är ock lätt att inse, att det vore till ofantlig skada för nedre 

 landet, därest de växtliga bestånden därstädes skulle i förtid bliva angripna, 

 samt att detta kan undvikas genom att industrien tillåtes använda lappmarkens 

 överåriga bestånd. Mot denna föreningens ståndpunkt finnes ingen förnuftig 

 anmärkning att framställa, därest man utgår från vad som för Norrland i sin 



^ Härjämte ha, tyvärr, ä böndernas marker en hel del ungskogar avverkats. 



