DE ECKLESIASTIKA SKOGARNAS FÖRVALTNING. 177 



att på alla dessa' skogar nedlägga individuell omsorg. Av hans 300 arbets- 

 dagar om året kräver skrivbordet säkerligen 100. Resten skall fördelas på 

 alla dessa särskilda skogar, som måste tillses en var för sig och, därest de 

 stå under hans omedelbara förvaltning, även bokföras en var för sig. Och 

 då härtill kommer, att resorna till de särskilda skogarna kräver mycken tid, 

 kan man tryggt påstå, att det icke blir i medeltal många timmar på året, 

 som en var av dessa skogar komma under jägmästarens blick. Då de större 

 skogarna givetvis kräva mer tid än de mindre, kan man förstå, hur pass 

 mycken tid han kan oftra åt de medelstora och mindre. Då alltså tiden är 

 knapp, och han är av staten avlönad, och staten behöver ökad intäkt av sina 

 kronoparker och kronodomäners skogar, måste det anses givet, att statssko- 

 garna få och jämväl böra få tillgodonjuta större och väsentligare del av hans 

 omtanke och personliga tillsyn än revirets övriga allmänna skogar, enkanner- 

 ligen de spridda ecklesiastika boställsskogarna. 



För närvarande sysselsatt med ett nådigt uppdrag, som berör en viss gru])p 

 av de ecklesiastika boställsskogarna, har jag därvid kommit till den överty- 

 gelsen, att det borde tagas i övervägande, om icke de ecklesiastika boställs- 

 skogarna borde ställas under särskild sakkunnig förvaltning. Detta till fördel 

 icke blott för de ecklesiastika skogarna och de ändamål deras avkastning 

 skall tillgodose utan även för statsskogarna och deras avkastning. Mänga 

 förslag hava framkastats att söka avvinna statens skogar större avkastning till 

 ökad nationalekonomisk vinst för landet. Det enklaste medlet torde väl vara 

 att låta dem bliva föremål för en mer intensiv skötsel genom att befria revir- 

 förvaltarna från bestyret med åtminstone vissa av de andra allmänna skogarna. 

 Motsvarande mer intensiva skötsel skulle också beredas de ecklesiastika bo- 

 ställsskogarna, om de ställdes under särskild, sakkunnig förvaltning. Även 

 om denna särskilda förvaltning skulle bliva dyrare än vad som beräknats i 

 ersättning till staten för dess bestyr med dessa skogar, skulle den säkerligen 

 bliva mer lukrativ. En ökad avkastning av dessa skogar lättar de särskilda 

 församlingarnas utgifter för prästerskapets avlöning och möjliggör tillgodo- 

 seende av det ökade krav på prästerliga krafter, som landets utveckling medför. 



Det ligger så mycket mer makt uppå att dessa boställsskogars avkastning 

 ökas som genom de nya ecklesiastika boställsordningarna i många fall ställas 

 delvis ökade krav på husbehovsvirke. Enär nämligen alla dessa boställen 

 skola utarrenderas och särskilda prästgårdar upprättas, blir följden i alla de 

 fall, då boställshavaren förut själv brukat bostället, att det hädanefter måste 

 bliva delvis dubbel uppsättning av hus, nämligen en uppsättning för prästen 

 och en för arrendatorn, såsom t. ex. två boningshus, två visthus, två hus- 

 hållskällare, två brygghus, två vedbodar och stundom två brunnar, där förut 

 varit endast en uppsättning av dessa byggnader. Virke såväl för boställs- 

 arrendatorn som för prästgårdens husbehov får tagas från boställsskogen, om 

 tillgäng finnes. Finnes ej byggnadsvirke å boställsskogen, kvarstår i allt fall 

 församlingens byggnads- och underhållsskyldighet för prästgården och arren- 

 datorns för lönebostället. Men det är givet, att i så fall blir det dyrare för 

 församlingen att bygga och underhålla prästgården och blir arrendet för löne- 

 bostället så mycket mindre, vilket åter ökar församlingens avgifter för präster- 

 skapets avlöning. 



Tidpunkten för genomförande av en sådan reform synes mig vara synnerli- 

 gen lämplig. Till följd av ig 10 och 191 1 årens författningar på den eckle- 



I 2 Skogsiiårdsföreningens Tidskrift igij. 



