TAXERINGEN AV VÄRMLANDS LÄNS SKOGAR. 197 



provytor. Då linjerna äro lo meter breda, motsvarar ett kilometerlängt 

 stycke en provyta om en hektar. För att få dessa provytor symmetriskt 

 fördelade över länet förfors på följande sätt. Genom skärningspunkten 

 mellan en linje, gående i mellersta delen av Värmland, och medelmeri^ 

 dianen i länet (5° V. från Stockholm) drogs en tvärlinje vinkelrätt mot 

 linjesystemet. Utgående från denna tvärlinje indelades taxeringslinjerna 

 i kilometerlånga stycken, varigenom de hektarstora provytorna konimo 

 att bilda ett slags regelbundet, symmetriskt rutsystem. Varje sådan prov- 

 yta fick tvä slags nummer, det ena angivande vilken taxeringslinje prov- 

 ytan tillhörde, den andra dess avstånd från den omnämnda tvärlinjen. 

 För varje sådan yta fördes särskilt protokoll. En dylik sönderdelning av 

 linjesystemet medför många fördelar utom de rent beräkningstekniska. 

 Man kan sålunda plocka ihop provytor, som ligga på bolagsmark, i en 

 grupp, provytor på .skogsmark i bönders ägo i en annan grupp och på 

 så sätt undersöka skogstillståndet på bolags- och på bondejord. En sådan 

 undersökning häller kommissionen för närvarande på med att utföra. Man 

 kan ta provytor på olika geologi.skt underlag, på olika höjd över havet, från 

 olika flodområden etc. och undersöka dessa grupper, var och en för sig. 

 När det gäller att undersöka, hur pass nära det erhållna resultatet 

 kan anses vara representativt för hela länet, får man återigen ordna de 

 enskilda provytorna i flera, sins emellan självständiga och fullt obero- 

 ende grupper; detta blir ungefär detsamma som om man i Värmland 

 utförde ett större antal, av varandra oberoende taxeringar, var och en 

 omfattande hela länet. Det torde icke innebära något så oförståeligt, 

 att man av de avvikelser, som varje enskild taxering visar gent emot 

 medeltalet av samtliga taxeringar, skall kunna beräkna detta medeltals 

 säkerhet. Ju större och ju mera oregelbundna avvikelser de enskilda 

 taxeringarna visa, desto osäkrare måste medeltalet bliva, ju mindre av- 

 vikelserna äro, desto säkrare. Sannolikhetskalkylen utgör nu ett veten- 

 skapligt medel att på grund av dessa avvikelser beräkna medeltalets 

 säkerhet. Det är här icke lämpligt att närmare ingå på grunderna för 

 denna beräkningsmetod; så mycket må blott här sägas, att varje enskild 

 av de särtaxeringar, vari linjesystemet indelas, måste ha lika stor utsikt 

 till en positiv, .som till en negativ avvikelse från särtaxeringarnas medel- 

 tal. I Värmland är huvudparten av skogarna förlagd till norra delen 

 av länet; en hektarstor provyta i södra delen av länet har därför större 

 utsikt till negativ än positiv avvikelse från det för hela länet gil- 

 tiga medeltalet, en provyta från norra delen förhåller sig på motsatt 

 sätt. Varje särtaxering måste därför bestå av provytor, som äro sym- 

 metriskt fördelade över hela länet. Det kan tänkas många sätt för prov- 

 ytornas grupperande. Ett bland de mera fulländade sätten illustreras i 



