200 



HENRIK HESSELMAN. 



Arealbestämningar. 



I fig. 2 återgives en karta, ägnad att illustrera den vid arealmätningen 

 använda metoden. Vi kunna till att börja med bortse ifrån, att bältena 

 omkring taxeringslinjerna äro indelade i mark av olika beskaffenhet. 

 Varje taxeringslinje representerar ett bälte av 4 km:s bredd, 2 km. norr, 

 2 km. söder om linjen. Tänker man sig dessa bälten utdragna till läns- 

 gränserna, finner man där såväl positiva som negativa fel, i det att bäl- 

 tena ibland sträcka sig in över andra län eller över gränsen till Norge, 

 ibland åter lämna de mindre delar invid gränserna obetäckta. Det är ju 

 att förmoda, att dessa fel i viss mån skola ta ut varandra. Detta är 

 också tämligen nära fallet. MultipMcerar man taxeringsytan med 400 (taxe- 

 ringen uppgår ju till 0,25 % av totalarealen, om man endast tar hänsyn 

 till linjerna på 4 km:s avstånd från varandra), erhåller man som total- 

 yta för Värmland 1,931,282 har, en bestämning, som med endast 0,0554 % 

 avviker från ekonomiska kartverkets arealberäkning. 



På samma sätt som linjerna, när det gäller att bestämma totalarealen, 

 giva såväl negativa som positiva fel, göra de också detsamma för olika slag 

 av mark. Härpå grundar sig metoden att genom linjemätningen be- 

 stämma arealen. De olika markslagen — inägor, sjöar och vattendrag, 

 hagmark, mossmark, skogsmark, berg, vägar — ha bestämts genom att 

 multiplicera linjelängden för dessa markslag med faktorn 400,2668. 

 Medels sannolikhetskalkyl har bestämningens medelfel beräknats. Dessa 

 bestämningar kunna nu jämföras med ekonomiska kartverkets arealmät- 

 ningar, varigenom man kan bestämma arealbestämningarnas verkliga fel. 

 Som förut nämnts böra dessa ligga, enligt sannolikhetskalkylens la- 

 gar, inom 3 ggr medelfelet. Detta är också fallet, som nedanstående 

 tablå visar. 



A r e a 1 s 1 a 



Inägor 



Sjöar och vattendrag 

 Utmark 



Som synes av denna lilla tablå, ligga de verkliga felen överallt inom 

 de av sannolikhetskalkylen beräknade gränserna. Detta torde få anses 

 som ett syn7iei'ligen påtagligt praktiskt bevis för linjetaxerijigsjiietodens 

 användbarhet och möjligheten att kontrollera dess resultat genom 01 sanno- 

 likhetsberäkning. 



^ Beräknat för vatten, berg och vägar gemensamt. 



