TAXERINGEN AV VARMLANDS LÄNS SKOGAR. 2 I "] 



Stark årlig nyrekrytering genom att plantor rycka in i denna klass. Detta 

 torde betyda minst 50,000 kbm. Vi komma på detta sätt upp i en 

 siffra av 2,950,000 kbm., vilken torde bli det sannaste uttrycket för den 

 årliga tillväxten. Mot denna svarar nu en avverkning av 3,100,000 kbm. 

 I denna post ingå emellertid ej mindre än 400,000 kbm. kolvirke och 

 1 , 1 50,000 kbm. till husbehov, huvudsakligen brännved. I uppskattningen av 

 kol- och brännved ingår barken, i övriga poster är den säkerligen från- 

 dragen. Vi skulle dä få en avverkning av 2,950,000 kbm., barken obe- 

 räknad, vadan tillväxt och avverkning i det närmaste skulle balansera mot 

 varandra. Men de värmländska skogarna ha att räkna med en annan virkes- 

 åtgång än den ärliga, beräknade avverkningen. En hel del virke kan ej 

 tillgodogöras, såsom toppar, rötskadade stammar; mycket bortgår ock genom 

 självgallring. Någon beräkning av de härigenom uppkomna förlusterna 

 har kommissionen ej kunnat göra men håller för möjligt, att de kunna 

 uppgå till 500,000 kbm. pr år. Med detta belopp skulle virkeskapitalet 

 årligen minskas. Vilken betydelse denna minskning kan ha, beror när- 

 mast på hur avverkningen är förlagd i de olika åldersklasserna. 



Riksskogstaxering. 



Ehuru kommissionen ej sett sig i stånd att samtidigt med upptaxe- 

 ringen av skogarna lösa frågan om avverkningsstatistiken, har den dock 

 ej tvekat att föreslå en allmän taxering av landets skogar. Betydelsen av 

 en sådan undersökning har flerfaldiga gånger framhållits under den dis- 

 kussion, som föregick värmlandstaxeringen och jag vill nu blott påminna 

 om att starka skäl framfördes för igångsättandet av ett sådant företag. 

 Vi ha föreslagit tillsättandet av en särskild kommitté, som på grundval 

 av accisdeklarationerna och specialundersökningar över husbehovsavverk- 

 ningen skulle ordna frågan om avverkningsstatistiken. Blir således även 

 denna fråga löst, få vi en god ledning för att bedöma våra skogars utveckling, 

 men något säkert medel är det ej, ty dels ha vi att räkna med det virke, 

 som bortgår genom självgallring, dels förändras också skogarnas årliga 

 tillväxt. En säker överblick över utvecklingens gång kan endast vinnas 

 genom upprepade taxeringar. Antag att den föreslagna taxeringen kom- 

 mer till stånd. Göra vi då om undersökningen efter, låt oss säga 15 å 

 20 år, ha vi ett medel i vår hand att exakt bedöma, hur våra skogar 

 förändrats. Vi kunna ställa oss själva till räkenskap för det sätt, varpå 

 vi förvaltat en av landets största naturtillgångar. Vi kunna bedöma om 

 åldersfördelningen, tillväxten, trädens kvalitet blivit bättre än förut. Att 

 en sådan säker överblick skulle ge en viss fasthet ät vår skogspolitik 

 behöver väl knappast framhållas. Och med den betydelse, som våra 



