2 24 DISKUSSION. 



trämassefabrikerna ligga ju otta vid flodmynningar, och jag tror, att det för 

 industrimännen skulle vara av vikt, om man kände dessa siffror för en hel 

 älvs rayon. Det bleve, så vitt jag kan förstå, en mycket enkel sak att ut- 

 räkna detta. Jag antar, att kommissionen icke tänkt härpå, ty naturligtvis går 

 det lika väl att uträkna, huru mycket virke det finnes utmed Indalsälven, Ljus- 

 nan eller Ljungan, som huru mycket det finnes i ett landskap. 



När man skall företaga en sådan undersökning, synes det mig vara av vikt, 

 att man först går till sådana ställen i värt land, där trävarorna stå högst i 

 kurs, och där samtidigt skogstillväxten är god. Jag tror sålunda, att det för 

 landet i dess helhet skulle vara av större intresse, att de sydligare delarna 

 bleve förr undersökta än de nordliga. Det förefaller mig, att intresset för en 

 sådan undersökning i t. ex. Norrbotten och Västerbotten icke kan vara så 

 stort som här nere. Därför skulle jag vilja uttala mig för, att, om man hade 

 att välja, de sydligare delarna av landet bleve först undersökta, och att man 

 sedan trängde upp mot de nordligare. 



Lektor Tor Jonson: I vad disponent Ekman nyss yttrade skall jag be att 

 på det livligaste fä instämma. Ett av de moment, som skogsinstitutets lärar- 

 kollegium framhöll tala för en riksinventering, var just, att en sådan inven- 

 tering bland annat skulle medföra den fördelen, att industrien skulle erhålla 

 uppgift om storleken av den tillgängliga råvaran, och vore det dä också önsk- 

 värt, att dessa siffror uppställdes på sådant sätt, att man åtminstone för de 

 större avsättningsområdena kunde få utrett, huru mycket virke som kunde på- 

 räknas för varje dylikt område. Därigenom skulle man t. ex. få reda på, om 

 de befintliga fabrikerna skulle kunna matas med pappersmasseved för fram- 

 tiden eller om möjlighet t. o. m. funnes för flera fabriker att där leva och 

 få sitt virkesbehov fyllt o. s. v. Därför skulle det säkerligen vara synnerligen 

 önskvärt, att särskilt i Norrland inventeringen skedde med beaktande av flod- 

 områdena. Angermanälven t. ex. ligger inom tre län, och om därför inven- 

 teringen endast sker länsvis, skulle man icke få reda på virkestillgången inom 

 denna älvs område, då nämligen de olika länen möjligen komma att taxeras 

 med flera års mellanrum och med olika linjetäthet (se betänkandet). Jag vill 

 därför understryka de synpunkter, som disponent Ekman framhållit, nämligen 

 att en annan indelning än länsindelningen kan behöva tagas under över- 

 vägande vid en eventuell riksinventering. 



Vad sedan frågan om metodens riktighet beträffar, så vill jag nämna, att 

 hos mig icke finnes ringaste tvivel därom, att den metod, som kommit till 

 användning, kan giva ett tillfredsställande resultat. Emellertid kan det ju 

 finnas detaljanmärkningar, som kunna vara av ett visst intresse. Jag tänker 

 exempelvis på kommissionens uppdelning av marken, t ex. i klasserna skogs- 

 produktiv fastmark och mossmark, hos vilken senare jordlagret bildas av växt- 

 rester, och särskiljas härav kärr, rismyrar och starrmyrar. Emellertid står man 

 vid .taxeringens slut tvekande inför frågan: huru mycket av dessa mossmarker 

 är utdikat eller på annat sätt så torrlagt, så att arealen kan hänföras till i 

 vanlig bemärkelse produktiv skogsmark? Det har för kommissionen varit ett 

 önskemål att endast arbeta på objektiva grunder — och detta är naturligtvis 

 för en utredning som denna i allmänhet en stor styrka — men det kan dock 

 i nyssnämnda fall frågas, om icke den biologiska objektiviteten gått något för 

 långt, ty man får faktiskt icke reda på huru stor del av Värmlands mossmar- 

 ker, som redan äro tagna i anspråk för verklig skogsproduktion. De upplys- 



