2 28 DISKUSSION. 



att få denna fråga bedömd, pä vilken även mycket viktiga nationalekonomiska 

 synpunkter böra få göra sig gällande. Det gäller, att man får klart för sig, 

 huru stor och av vad art virkesmassan är, så att man kan tillämpa en klok 

 avverkningspolitik, som icke grundar sig på tillfälliga uppfattningar av mer 

 eller mindre personlig art. Vidare skulle en sådan taxering, om statsmakterna 

 mot vad jag hoppas skulle känna sig ohågade för att på en gång besluta 

 hela rikstaxeringen, vara en begränsad uppgift för sig, som dock gä ve ett utom- 

 ordentligt viktigt resultat. Av dessa skäl anser jag, som nämnt, att det skulle 

 vara önskvärt, om man började taxeringen i de nordliga länen. 



Medan jag har ordet, skall jag be att få uttala min stora glädje över att 

 detta utomordentligt förtjänstfulla arbete — i motsats till vad som hos oss 

 icke sällan inträffar — i allmänhet rönt ett så välvilligt erkännande överallt 

 i intresserade kretsar, man har icke bara fäst sig vid en eller annan mindre 

 anmärkning, som man trott sig kunna ha fog för, utan insett det stora och 

 viktiga huvudresultat kommissionen vunnit. Jag ber dock samtidigt fä stryka 

 under, vad professor Hesselman sade, nämligen att det är sorgligt, att myn- 

 digheter i vårt land finnas, som kunna framkomma med en sådan kritik, som 

 här i visst fall skett. Jag trodde, att de svenska skogsmännen vuxit från en 

 bevisföring, som helt enkelt kommer med ett »jag tror inte på det där», utan 

 en skymt till bevis för att de resultat man ej tror på äro felaktiga. Detta 

 erinrar mig om en historia, som hände mig en tid efter det Nansen kommit 

 hem från sin stora polarfärd. Jag åt då en dag en stadig frukost på ett 

 värdshus vid skeppsbron med några gamla skeppare. Sedan de blivit öppen- 

 hjärtliga, anförtrodde de mig, att de, som ju kände sjön, inte trodde på hela 

 Nansens historia, han hade legat ett par år och supit uppe någonstans vid 

 Vardö. På samma sätt kommer nu en del gott folk, som menar sig känna 

 skogen, och säger: inte går det att uppskatta den på det viset och med så'n 

 där sannolikhetskalkyl etc, inte tro vi på så'nt! Jag skulle nästan vilja säga 

 — • — ■ - — - men man skall inte skjuta sparfvar med kanoner! 



Jägmästare Ernst Andersson: Det är sant, att en taxering av de norr- 

 ländska skogstillgångarna är av intresse för industrien, då den sättes i till- 

 fälle bedöma, huruvida den har att räkna på tillgång på råvara i samma ut- 

 sträckning som hittills, och måste detta, såsom kommissionen framhållit, vara 

 ett viktigt skäl för en sådan taxering. Givetvis bör undersökningsmaterialet 

 insamlas och registreras på sådant sätt, att det kan uppdelas på vilka om- 

 råden som helst, alltså om så skulle erfordras även på skilda älvars områden. 

 Men resultatet av en taxering av en enda älv kan icke bliva lika exakt som 

 resultatet av större områdens taxering. Knappast kan det för övrigt vara ur 

 nämnda industriella intresse nödigt, att taxeringsresultaten specificeras för rnr/e 

 älvområde. Ett industriellt vid havet beläget verk är ingalunda i sin råvaru- 

 anskaffning begränsat till den älvdal, vid vars mynning det är beläget. Virket 

 flottas ju till alla älvarnas mynningar, men i många fall stannar det icke vid 

 den älvs mynning, från vilkens område det härstammar, utan mycket ofta flottas 

 det vidare i Bottenhavet, kanske förbi flera älvmynningar, innan det förädlas. 

 Därför bör det vara fullt tillfredsställande ur industriens synpunkt, om till- 

 gången på råvara blir specifikt känd inom större komplex av älvdalar. 



Major Lagerman: Frågan om en skogstaxering beträffande hela landet 

 torde böra betraktas icke endast ur skogsmannens synpunkt utan även ur 

 statsfinansiell synpunkt. Det nämndes, att den skulle draga en kostnad av 



