232 DISKUSSION. 



bort i skogarna och vad som åtgår för husbehovsvirke, hade sitt naturHga 

 skäl. Sedan vi kommit under fund med, att man genom en stubbräkning 

 icke kunde komma till exakta siffror beträffande avverkningen, anhöllo vi un- 

 der hand hos Kungl. Maj:t om anslag för en försöksundersökning för att med 

 ledning av denna framlägga ett helt kostnadsförslag. Men Kungl. Maj:t ansåg 

 att för närvarande intet anslag kunde ställas till vår disposition, varför vi läto 

 frågan falla. Och därför ha vi skrivit, som vi gjort. Men det är icke något 

 som hindrar, att man kan göra upp ett kostnadsförslag på en höft, och att 

 Kungl. Maj:t hos riksdagen begär ett förslagsanslag, som sedan kan något 

 tänjas på. Det förhöll sig så med Värmlandstaxeringen, att riksdagen bevil- 

 jade anslag under form av förslagsanslag, vilket medförde den goda följden, 

 att vi kunde bliva i stånd att avsluta ta.xeringen. Anslaget på 60,000 kronor 

 ville icke förslå, men därigenom att det utgått under form av förslagsanslag 

 kunde vi erhålla ett nytt anslag på något 10, 000-tal kronor och ])å detta sätt 

 avsluta taxeringen. Det är sålunda intet som hindrar Kungl. Maj:t att fram- 

 lägga proposition till riksdagen beträffande hela riksinventeringen, i vad det 

 angår såväl produktion som konsumtion m. m. 



Beträffande divergensen mellan disponent Wilhelm EkiM.^n och professor 

 Gunnar Andersson tycker jag, att det var bra, att den kom till uttryck. Jag 

 vill påstå, att båda herrarna ha rätt, lika rätt. Men det finnes något, som 

 kallas sens moral, och vad lär den i detta fall? Jo, att när det gäller en 

 inventering av landets skogstillgångar, så får man icke gå till väga, som här 

 föreslagits, så att man gör början med bara en del av Sverige. Ty lika väl 

 som disponent Ekman har rätt i att det är skäl att börja i Dalarna, lika mycket 

 sanning ligger det i professor Gunnar Anderssons uttalande, att man bör börja 

 i norra Sverige. Det vill säga, att när Kungl. Maj:t skall framlägga sin pro- 

 position till riksdagen, så bör denna enligt min uppfattning icke gälla någon 

 särskild del, den södra eller den norra, av landet, utan landet i dess helhet. 

 Kostnaderna ha beräknats till cirka 800,000 kronor. Det är ett stort belopp, 

 men herrarna få komma ihåg, att det uppdelas på sex år, och om det upp- 

 delas på denna tidrymd, så blir det ju icke så mycket för varje år. 



Jag tror därför, att det vid en eventuell riksinventering är fördelaktigast, att 

 landet i dess helhet lägges under denna inventering på en gång. 



Professor Hesselman: Jag skall bara be att få svara ]>å de anmärkningar, 

 som här framställts om kostnadsberäkningen för en avverkningsstatistik. Vi 

 ha ingen erfarenhet om vartill kostnaderna skulle belöpa sig, och därför före- 

 slogo vi en kommitté, därför att vi tyckte oss ha funnit, att kommittéerna 

 bruka arbeta utan förut uppgjorda kostnadsförslag. 



Herr Ordföranden: Mina herrar! Innan vi åtskiljas, skall jag be att få 

 uttala ett tack till professor Hesselman. Jag tänker då icke uteslutande på 

 det föredrag, han här i afton hållit, utan jag gör det även därför, att jag 

 har i livligt minne en annan diskussionsafton, som ägde rum här, då frågan 

 om en riksinventering framkastats och offentligt diskuterades. Jag är över- 

 tygad, att många av herrarna liksom jag mycket väl minnas, att den som 

 främst och skarpast trädde i bräschen för tanken på en riksinventering var 

 professor Hesselman. Det har varit mycket intressant att nu höra professor 

 Hesselman med samma liv och styrka som då utveckla de tankar, som han 

 vid detta tillfälle gjorde sig till tolk för. 



Härmed får jag förklara detta sammanrädet avslutat. 



