LAPPMARKENS UTSYNINGSLAG. 237 



för uttagande av den skadade och oväxtliga skogen bestämma införan- 

 det av en övergångstid, som måste kunna anpassas efter de för varje 

 enskilt fall rådande olika förhållandena. Härmed vill jag ej påstå mig 

 hava kommit med något utförbart förslag, svårigheten att erhålla enhet- 

 ligt utförda uppskattningar kräver nog särskild hänsyn, men skogens 

 tillstånd bör i alla händelser få utöva ett mera avgörande inflytande på 

 avverkningens storlek än vad nu är fallet. 



Trävaruexportföreningen har framlagt ett ingående lagförslag i dylikt 

 syfte, men med en bestämd ö\ergångstid. Genom att trädens ålder lagts 

 till grund för förslaget har man dock kommit åtskilligt på sidan om 

 målet, vilket är att finna bestämmelser, som smidigt lämpa sig efter den 

 skiftande verkligheten. Trädens ålder sammanfaller i många fall med 

 deras grad av avverkningsmogenhet, men det är långt ifrån alltid så, 

 och även inom Lappmarken kunna växtlighetsförhällandena ju vara vitt 

 skilda. Att döma av ordalydelsen i nämnda förslag skulle föreningens 

 mening även vara, att utsyningarna skulle gå efter trädens ålder, så att 

 exempelvis alla träd över 250 år skulle bland andra uttagas inom när- 

 maste 20 år, men ett dylikt sätt att bedriva utsyningarna skulle tydH- 

 gen innebära en utveckling stick i stäv mot den riktning, varåt de prak- 

 tiska och vetenskapliga rönen ifråga om en god skogsskötsel föra oss och 

 leda till en återgång till många av våra föregångares planlösa utglesningar 

 och plockhuggningar, som lämnat så föga efterföljansvärda spår efter 

 sig i lappmarksskogarna. Men avsikten torde väl dock ha varit, att man 

 efter skogsvårdens fordringar skulle uttaga ett årligt virkesbelopp av den 

 storlek, som av anförda beräkningar komma att erhållas, fastän saken 

 är framställd pä förutnämnda orimliga sätt. Vad man skulle vinna ge- 

 nom förslaget är att skogsägarnas känsla av deras inbördes likhet in- 

 för lagen skulle bibehållas eller till och med stärkas i jämförelse med 

 nuvarande förhållanden, en sak som alltid är eftersträvansvärd, men som 

 kanske lämpligare tillgodoses genom de högsta fordringar på lagens 

 handhavare och genom att dessa i motsats mot vad nu är fallet ej få 

 hava större tjänstgöringsområden än vad skäligt är. 



Dr Kempe talar om att jag velat »rentvå» domänstyrelsen. Det är 

 ju möjligt att mitl inlägg kunnat tydas så, i alla händelser var det in- 

 gen tanke i sådan riktning som orsakade det. Det var endast för att 

 rätta ett par oriktiga uppgifter jag tog till ordet. För övrigt måste man 

 ju finna det i någon män egendomligt när nämnda myndighet gång ef- 

 ter annan göres ansvarig för att medvetet motarbeta även de rimligaste 

 anspråk på en bättre tingens ordning i föreliggande fråga. När den 

 norrländska skogsvärdskommitten år 1912 efter 5 års arbete framlade 

 sitt omfattande betänkande, som till en avsevärd del upptogs av en ut- 



