238 EINAR HAMMARSTRAND. 



redning om enskildas skoi^ar i Lappmarken, om dessas tillstånd och om 

 de åtgärder, som kunde föranledas därav, borde man ju ha kunnat 

 vänta att där finna uttryck för de enligt Trävaruexportföreningen och 

 dr Kempe olidliga förhållanden med vanvård av skogstillgångarna, som 

 sedan årtionden härskat här, isynnerhet som kommittén var sammansatt 

 av framstående förespråkare för de olika åsiktsriktningarna i den norr- 

 ländska skogsfrågan. Men med undantag av några allmänna betraktel- 

 ser, t. ex. om lämpligheten av att bestämma avverkningarna mera med 

 hänsyn till beståndens mognadsålder — varvid dock kommittén anser 

 att avkastningens jämnhet ej får rubbas — finner man föga därav. För- 

 gäves letar man till och med efter något reservationsvis framfört häv- 

 dande av nyssnämnda uppfattning av ett nuvarande outhärdligt förmyn- 

 darskap från statens sida, och kommitténs lagförslag innehåller i detta 

 avseende knappast något nytt, utan ansluter sig tämligen nära till den 

 bestående ordningen. Under sådana omständigheter förefaller det inga- 

 lunda förvånande, att domänstyrelsen beträffande de enskilda lappmarks- 

 skogarna ej i någon raskare takt avviker från de av statsmakterna hit- 

 tills följda skogspolitiska riktlinjer, tack vare vilka vi — i motsats mot 

 vad i allmänhet är fallet med övriga delar av landet — dock i dessa 

 skogar äga ett avsevärt sparat virkesförråd nu, då vi av allt att döma 

 gå mot en tid med aldrig tillförne uppnådd efterfrågan å trävaror. 



Men att den norrländska skogsvårdskommittén hade en annan syn på 

 tingen än Trävaruexportföreningen inverkar naturligtvis ej på förefint- 

 ligheten av behovet av skärpta bestämmelser i fråga om tillvaratagandet 

 av skadad och oväxtlig skog, varigenom ett fortsatt avtorkande i möjli- 

 gaste mån skulle förebyggas. Att helt och hållet hindra det går helt 

 enkelt ej, om man vill fortsätta med ett ordnat skogsbruk, och därvid 

 tänker jag särskilt på de vidsträckta granskogsområdena i Västerbottens 

 läns lappmark. Dr Kempe framhåller, att Trävaruexportföreningen krä- 

 ver utsyning av skogen innan den dör; detta låter ju mycket bra, men 

 tonen bör i alla fall något dämpas av tanken på verkligheten, och föl- 

 jande lilla tillämpning kanske kan utgöra någon ledning därvid. Vid 

 tjänstgöring sistlidne höst inom Västerbottens läns kustland verkställde 

 jag bland andra en stämpling å hemmanet Lidbäck i Bjurholms socken 

 vilket äges av Mo och Domsjö aktiebolag med fri förfoganderätt över 

 skogen, inskränkt endast genom dimensionslagen, som dock i tillämp- 

 ningen knappast lägger något hinder i vägen för en skogsägare att på 

 lämpligt sätt sköta sin skog. Stämplingen utfördes till största delen i 

 gammal granskog, och av hela den stämplade virkesmassan 2,000 kbm. 

 utgjordes ungefär 7 — 8% av granar, som avtorkat för 2 — 4 år sedan. 

 Orsaken fann jag delvis sammanhänga med upptagandet av kolbottnar 



