LAPPMARKENS UTSYNINGSLAG. 239 



här och var i skogen. Men jag finner intet fog för att ställa bolagets 

 skogsförvaltning till räkenskap för den nationalekonomiska förlusten ge- 

 nom dessa träds värdeminskning, sådana förluster höra till dem, som en 

 större skogsägare i dessa trakter måste räkna med vid sin skogsskötsel, 

 och i Lappmarken skulle nog ej ens frånvaron av alla världens skogsla- 

 gar kunna avvärja dem. Men därför att avtorkningar ej helt kunna 

 undvikas i ett ordnat skogsbruk här uppe behöva de naturligtvis ej vara 

 så stora som de nu äro, och som ett medel till ett bättre tillstånd har 

 jag ovan föreslagit ändrade grunder för avverkningsberäkningarnas upp- 

 rättande. En annan kanske minst lika vikiig sak är sättet för stämp- 

 lingarnas utförande. Nu saknar man alltför mycket en väl behövlig 

 enhetlighet däri och vederbörande lämnas i allmänhet åt sig själva för 

 att söka finna den i varje särskilt fall lämpligaste beständsbehandlingen. 

 Ett nödvändigt steg i rätt riktning är här införandet av årliga och ofrån- 

 komliga distriktsmöten med tillfällen till meningsbyten i skogen, där de 

 för övrigt nästan fullkomligt avstängda skogsstatstjänstemännen kunde er- 

 hålla del av varandras erfarenheter och kunskaper. I fråga om t. ex. 

 en sådan sak som den ofta åberopade toppbrutna granskogen tror jag er- 

 farenheten kan fastslå, att där hela bestånd finnas med sådan skog, de 

 snarast böra komma till avverkning, men att det ingalunda kan upp- 

 ställas som en regel att man även omedelbart bör uttaga alla topp- 

 brutna granar, som finnas kringspridda i lappmarksskogarna. Ty dels 

 bör skadans omfattning därvid vara avgörande och dels måste man taga 

 hänsyn till beständsvården i dess helhet. I allmänhet torde man väl tå 

 anse det vara mera beklagligt, om torka inträder i ett bestånd på grund 

 av det sätt, på vilket en stämpling verkställts där, än om några träd skulle 

 torka här och var i ett orört bestånd. För övrigt finnes det klasser av skog, 

 som bättre äro i behov av avverkning än den lindrigt toppbrutna gran- 

 skogen. I det förut omnämnda Flakaträsk har jag sålunda varit i tillfälle att 

 se för fyra år sedan några meter från toppen avbrutna granar, som under de 

 senaste tre åren i medeltal avsatt en årlig diametertillväxt av i cm. och som 

 jag därför ock med hänsyn till den rikliga förekomsten av oväxtlig 

 skog förbigått vid stämplingen. — Nog förefaller det onödigt att här 

 komma med sådana påpekanden som att stämplingssättet ej far befordra 

 avtorkningen, men det synes som om de framförda förslagen verkligen 

 skulle göra det behövligt.^ 



Vid bedömandet av avtorkningen måste man även taga i betraktande, 

 att en viss del av torrskogen uppkommit enligt naturens ordning ge- 

 nom självgallring i orörda bestånd. Hittills äro nämligen hjälpgallringar 

 mycket sällsynta i lappmarksskogarna, även där dessas ägare nedlägga 

 åtskilligt arbete på övriga områden av skogsskötseln, till och med där 



