240 EINAR HAMMARSTRAND. 



nyttan stundom kan vara ganska svårbestämbar. Gallringar äro dock 

 i många fall det enklaste och närmast till hands liggande medlet att 

 höja en skogs alstringsförmåga, men här är det oftast så, att om en 

 gallring ej omedelbart betalar sig anses den vara överflödig. 



I fråga om den värdeminskning som den sedan gammalt toppbrutna 

 skogen undergår anför dr Kempe en siffra från 1914 års stämpling å 

 kronoparken Knösen i Fredrika revir, i det han säger, att knappast 

 40 % av det ursprungliga värdet där är kvar. Menas efter ordalydel- 

 sen med det ursprungliga värdet det värde, som skogen hade, när topp- 

 brotten inträffade, bestrider jag möjligheten av att göra en något så 

 när tillförlitlig beräkning därav, helst som skogen å kronoparken Knö- 

 sen vid den tidpunkten nog ej hade så stort värde; menas åter att 

 stämplingen knappt är värd 40% av vad den skulle betingat, om träden 

 ej varit rötskadade, torde detta påstående kräva något slags bevis, helst 

 som dr Kempe själv icke lär ha besökt stämplingen. Såsom verkstäl- 

 lare av utstämplingen och värdeberäkningen har jag en helt annan upp- 

 fattning, men då jag icke gjort någon beräkning av förekomstsn av röt- 

 skadat virke, kan jag icke anföra någon bestämd motsvarande siffra, 

 emellertid torde man komma sanningen ganska nära, om man uppgiver, 

 att av den utstämplade gagnvirkesmassan 80% är fullt användbar. Men 

 härmed vill jag naturligtvis ej bestrida den allbekanta sanningen, att se- 

 dan gammalt toppbruten gran oftast är betydligt rötskadad. Den av dr 

 Kempe anförda siffran har jag endast funnit anmärkningsvärd ur syn- 

 punkten av det verkliga förhållandet. Och ryktet går vidare: i en mycket 

 uppmärksammad ledare i en huvudstadstidning förklarar en tydligen mera 

 välvillig än noggrann uttolkare av dr Kempe, att det är antagligt, att av på 

 statsskogarna — således där i allmänhet — utstämplade toppbrutna träd 

 knappt 40 % av det ursprungliga värdet finns kvar. Betydelsen av allmän- 

 hetens rätta förståelse för våra skogsfrågor kan ej överskattas, därför är 

 det alltid beklagligt, när densamma försvåras genom ovederhäftiga fram- 

 ställningar från tidningspressens sida. Och till sådana måste man räkna 

 den nyssnämnda artikeln, där det vidare bland annat ordas om det oer- 

 hörda slöseri det ur nationalekonomisk synpunkt innebär, »att låta död 

 skog kvarstå i många år» och om att ökade avverkningar »under den 

 nuvarande vintern» skulle vara till största gagn. Till sist talas i något 

 dunkla ordalag om att staten nu bör ingripa för att underlätta avverk- 

 ningarna och »åtkomsten av virke» för trävarubolagen. För att belysa 

 det sätt, varpå man å vissa håll i önskad riktning bearbetar förefintligt 

 material, kan jag ej underlåta att anföra avslutningen i dess helhet: 

 »Timmerdrivningarna i Norrland ha nu börjat i ganska stor utsträckning 

 tack vare den hittills ovanligt gynnsamma vintern. En inskränkning i 



