292 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



lingsbar myr, avsedda för odling och eventuellt bebyggande. De förstnämnda hava i så 

 fall upplåtits på kortare tid, i regeln ej överskjutande 5 år. De senare hava däremot utar- 

 renderats på i regeln 10, någon gång 20 år och hava sådana upplåtelser ägt rum förnämligast 

 invid de stora stationssamhällena vid Gellivare — Riksgränsbanan. Andamålet med desamma 

 har i allmänhet varit att därigenom bereda möjlighet för industriarbetare, hantverkare m. fl. 

 att erhålla foder m. m. till födande av en eller annan ko. Liknande arrendelägenheter hava 

 ock tillkommit av den orsak, att nedsättningar ägt rum å såväl oavvittrade marker som över- 

 loppsmarker långt innan avvittringen påbörjats eller avslutats, eller innan kronans överlopps- 

 marker kommit under domänstyrelsens förvaltning, således före år 1909. Där sådana ej i 

 författningsenlig ordning tillkomna, delvis bebyggda och odlade lägenheter ansetts icke 

 kunna upplåtas såsom odlingslägenheter jämlikt kungl. kungörelsen den 18 juni 1909, men 

 ett omedelbart avhysande av desammas innehavare icke ansetts vara lämpligt, har domänsty- 

 relsen hållit före att ett ordnat kontrakterat upplåtande varit att föredraga framför ett be- 

 sittningshavande av viss kronans mark utan något slags rätt. 



Arrendeupplåtelse har ock någon gäng skett utav odlad eller bebyggd mark, som tillhört 

 ett på grund av bristande byggnader eller odlingsskyldigheter till kronan återfallet nybygge 

 ovan odlingsgränsen. 



Att domänstyrelsen vid frågor om åtgärders vidtagande för upplåtelser av mark för od- 

 lingsändamål haft uppmärksamheten riktad på att lapparnas intressen å marker ovan odlings- 

 gränsen icke skulle trädas för nära, framgår, bland annat, av styrelsens underdåniga ytt- 

 rande över det av den s. k. Norrlandskommittén uppgjorda förslag till upplåtelser af odlings- 

 lägenheter inom de sex nordligaste länen. Styrelsen anförde härvid beträffande frågan, hu- 

 ruvida dylika upplåtelser även borde utsträckas att omfatta kronans oavvittrade marker i 

 Norrbottens och Västerbottens län i huvudsak följande: Det torde kunna ifrågasättas, huru- 

 vida icke den del av kronans oavvittrade marker — belägna endast ovanför den s. k. od- 

 lingsgränsen i Lapplands inre delar ■ — vilka icke genom fortsatt avvittring kunde komma 

 att disponeras till å dem förefintliga hemman, nybyggen och lägenheter borde reserveras för 

 den nomadiserande befolkningens behov, vilket skulle utgöra hinder för vidare upplåtelse av 

 odlingslägenheter å dem, enär sådant skulle försvåra deras utnyttjande såsom renbetesland. 

 Det torde emellertid å de oavvittrade kronomarkerna finnas till odling tjänliga områden, som 

 på grund av sitt läge skulle kunna upplåtas för odling utan att avsevärt hindra renbetets 

 tillgodogörande. Då den nomadiserande befolkningens väl även härvid torde böra ställas i 

 förgrunden, skulle sådana odlingslägenheter, som ansåges lämpligen böra upplåtas för odling, 

 kunna förbehållas lappmän, som önskade bliva bosatta. Hittills hade även dylika personer 

 varit hänvisade till att söka odlingslägenheler å kronoparkerna, varigenom de kommit att 

 bliva bofasta på längre avstånd från sin hembygds fjäll, vilket syntes vara en av orsakerna 

 till att endast ett mindre antal lappmän blivit skogstorpare. 



De oavvittrade markerna intoge alltså obestridligen en undantagsställning. Frågan om 

 deras disposition ansåg styrelsen så nära sammanhänga med lappfrågan i allmänhet, att de 

 icke borde ingå i det då föreliggande förslaget om upplåtande av odlingslägenheter, varför 

 styrelsen hemställde, att förutom kronoparkerna allenast kronans överloppsmarker måtte däri 

 intagas. 



Vid ärendets föredragning inför Eders Kungl. Maj:t ansåg vederbörande departementschef 

 det vara lämpligt att, såsom domänstyrelsen hemssällt, öppna möjlighet till upplåtande å 

 överloppsmarkerna av odlingslägenheter, varjämte departementschefen i avseende å vad do- 

 mänstyrelsen i övrigt yttrat rörande den tilltänkta kolonisationens omfattning, fann sig kunna 

 instämma med domänstyrelsen. 



Enär kungl. kungörelsen den 18 juni 1 909 utfärdades efter riksdagens beslut i anledning 

 av Eders Kungl. Majits nådiga proposition i ärendet den 12 februari 1909 och varken i 

 sagda proposition eller vid behandlingen i riksdagen erinran framställts mot utlåtande av 

 odlingslägenheter å kronoparker eller överloppsmarker jämväl ovan odlingsgränsen, har do- 

 mänstyrelsen såväl ansett sig oförhindrad upplåta sådana lägenheer å berörda områden, som 

 ock förmenat sig icke äga befogenhet förvägra personer, som därtill anmält sig, erhålla upp- 

 låtelser av mark till odlingslägenhet å kronoparker eller kronoöverloppsmarker ovan odlings- 

 gränsen, därest efter utredning sådant upplåtande ansetts kunna i övrigt äga rum jämlikt 

 förenämnda nådiga kungörelses bestämmelser. Så mycket mindre har styrelsen hyst betänk- 

 ligheter i dessa avseenden, som till styrelsen icke inkommit klagomål från lapparna rörande 

 att upplåtelserna vore hinderliga för renskötselns utövande. I ett flertal fall hava ock sö- 

 kande till berörda slags upplåtelse ovan odlingsgränsen utgjorts av lappar. 



Först år 191 2 inkom genom Eders Kungl. Maj:ts befallningshavande i Västerbottens län 

 klagomål i berörda hänseende från vissa lappar i Dorothea och Vilhelmina socknar. Dessa 



