334 ^^'ILS G. RINGSTRAND. 



mästare, tagit mycken tid i anspråk, och att styrelsen ansett dessa arbeten 

 böra i första hand komma till utförande. I den mån dessa skogar äro be- 

 lägna i lappmarken eller lyda under lika lagstiftning som lappmarksskogarna 

 sker utsyningen för tre år i sänder. Det har anmärkts beträffande ordnandet 

 av dessa arbeten, att någon plan för deras utförande ej synes utarbetad. Den 

 omständigheten, att utsyningarna skola ske för tre år i sänder, borde med- 

 föra, att reviren delades upp i tre ungefär lika stora koncentrerade delar, 

 vilket skulle föranleda en begränsning av den tid, som användes på resor 

 och alltså ett bättre utnyttjande av arbetstiden. Nu händer det t. o. m., att 

 hemmansskogar inom samma by bliva föremål för utsyning under olika år. 

 Detta måste ovillkorligen betraktas som slöseri nied kraft och tid. 



Ännu en omständighet, som bl. a. vidrörts i en redaktionell artikel i Svensk 

 trävarutidning n:o 2 för detta år må i detta sammanhang omnämnas, dä den 

 medelbart influerar på tillgången å arbetskrafter i Norrland. Där framhålles 

 den stora omfattningen av statens jägmästares arbeten åt enskilda. Det är 

 givet, att, om jägmästarna tillåtas åtaga sig sådana arbeten i större omfatt- 

 ning, och om följden härav blir behov av extra arbetskrafter, så blir statsskogs- 

 förvaltningen i sista hand lidande härpå. 



En ökad arbetseffekt kan slutligen äfven vinnas, om en del göromål, som 

 nu måste utföras av jägmästaren, av denne finge överlämnas till konojägaren 

 att av honom verkställas enligt anvisning. Norrländska skogskommittén har 

 framhållit det önskvärda uti att så finge ske, då härigenom kunde sparas tid 

 och penningar. 



Alla de möjligheter till utökande av personalens arbetseftekt, som nu på- 

 visats, hava ej behöft några sådana genomgripande ändringar i nuvarande 

 organisation, som domänstyrelsen på grund av pågående utredningsarbeten ej 

 ansett sig böra framlägga — de hava endast krävt ett bättre tillvaratagande 

 av vad man redan har. 



En ökad möjlighet att tillvarataga de stora förråd av övermogen skog, som 

 finnas, hade då även vunnits. Nu säger emellertid domänstyrelsen, att det 

 ej endast varit brist på arbetskrafter, som orsakat, att avverkningen av sådan 

 skog ej kunnat ske i ett mera forcerat tempo. 



Ett annat skäl har varit, att virket ofta varit svårsålt — särskilt anmärkes 

 detta för Luleå överjägmästardistrikt. Förklaringen härtill kan sökas i flera 

 omständigheter. En sådan är, att denna övermogna skog ofta åsättes för 

 högt pris, något som domänstyrelsen ju även medgiver kan hava varit fallet. 

 Och trots det att domänstyrelsen med skärpa vänder sig mot påståendet, att 

 man behöver vara industriman för att kunna värdera skog, så finnes det myc- 

 ket berättigat i detta påstående. För den, som ej varit mycket med vid såg- 

 ning, är det synnerligen svårt att något så när rätt kvalificera timmerutbytet 

 ur rotstående träd. Att bolagens värderingar, såsom domänstyrelsen framhål- 

 ler, differera bevisar endast sanningen härav, och att även deras skogsfolk 

 ofta hava för liten träning i detta arbete. Jag tror, att det vore önskligt, 

 om domänstyrelsen vid fördelningen av för resestipendier anslagna medel finge 

 använda ett större belopp för att låta skogstjänstemän bli i tillfälle att vid 

 sågverk noga studera utfallet ur timret — ej blott det kvantitativa utan 

 även det kvalitativa och ej endast imder en eller annan dag utan under flera 

 veckor. Det skulle säkerligen leda till en bättre förståelse av prisfrågan. Det 

 må här tillåtas mig att anföra några siff"ror, som visa det procentiska utfallet 



