S3^ NILS G. RtNGSTRAND. 



den svenska sidan om gränsen a\hällas först i oktober. Härigenom ger do- 

 mänstyrelsen alldeles up])enbarligen sin konkurrent en favör, något som kunde 

 avhjälpas, om, såsom jag förut sagt, stämplingarna utfördes året före försälj- 

 ningen. Genom att allmänt tillämpa en sådan ordning ginge man för övrigt 

 spekulanterna åtminstone i de norra länen till mötes. De finge bättre tid för 

 undersökning av virkespartierna och för ordnande av förarbetena för avverk- 

 ningarna. När sådant ej behöver kosta säljaren något, men är en fördel för 

 köparen, så är det en reform, vars genomförande borde vara naturlig för ett 

 affärsdrivande verk. 



Om nu icke skadad och övermogen skog blivit utstämplad i tillräcklig 

 mängd, så anser styrelsen detta delvis vara beroende av att jägmästaren åsido- 

 satt sin skyldighet att föreslå alla de avverkningar, som med hänsyn till skogs- 

 skötselns krav böra ske. Det må ju vara sant, att bestämmelse är utfärdad, 

 som ålägger jägmästaren en dylik skyldighet, men i och med detta kan jag ej 

 anse, att domänstyrelsen befriats från ansvaret, om sådana avverkningar efter- 

 sättas. De norrländska statsskogarna kunna dock ej uteslutande förvaltas 

 genom cirkulär. Den ledande myndigheten måste även ge sina organ i or- 

 terna medel i händerna att omsätta cirkulärens föreskrifter i handling. I detta 

 fall utgör medlet ett in^enteringsinstrument, ty uteslutande på revirförvaltarens 

 personliga kännedom om olika skogstrakter är det ej tänkbart att bygga hus- 

 hållningen med de vidsträckta Norrlands-revirens tillgångar. Att begära 

 något dylikt är att ställa överdrivna krav på tjänstemännen, ty deras förmåga 

 att sammanhålla intrycken av olika beståndsbilder är dock begränsad och krä- 

 ver stödet av en skogsundersökning: inventering eller — vid intensivare sköt- 

 sel — skogsindelning. Ansvaret för att sådana undersökningar saknas kan 

 ej vila på jägmästarna utan måste läggas på domänstyrelsen, och så länge 

 det ansvaret ej avlyftats genom att underlåtenheten avhjälpts, är det knappast 

 läm])ligt att, såsom domänstyrelsen nu synes vilja göra, framställa fordran på 

 rätt att uttaga ansvaret från tjänstemännen genom befogenhet att avsätta dem 

 och bestämma deras löner. 



1 en härefter följande del av sitt yttrande vänder sig domänstyrelsen mot 

 den kritik, som från olika häll riktats mot dess ledning av statsskogsförvalt- 

 ningen. Om man än icke i allt ställer sig solidarisk med denna kritik, så 

 giva dock domänstyrelsens uttalanden anledning till några randanmäkningar. 



Bl. a. berör styrelsen frågan om den gamla skogens avtorkande. I förbi- 

 gående vill jag anteckna, att, ehuru revisorerna endast berört denna fråga i 

 sammanhang med förhållandena å en kronopark, styrelsen generaliserar detta 

 uttalande, som om det gällt kronoparkerna i allmänhet, och även lägger i 

 revisorernas mun uttalanden rörande trädens kvalitéförsämring genom parasit- 

 svampars inverkan, som revisorerna aldrig haft. Denna sak å sido vill jag 

 med några ord vidröra styrelsens framställning rörande förhållandet mellan 

 frisk skog och avsättningsbar torrskog dels å vissa lappmarksskogar dels å 

 kronoparker i Bodens och Råneå revir. Genom denna framställning, som är 

 lämnad i bil. 3 och 4 till styrelsens yttrande, vill den bevisa, hurusom för- 

 hållandet mellan den friska och den avsättningsbara torra skogen ej är mest 

 avskräckande å de skogar, som man anser vara i stort sett mycket över 

 åriga. Resultatet av jämförelsen skulle bliva, att 1.79 % av hela virkesför- 

 rådet å de undersökta lappmarksskogarna utgjordes av sådan torr skog, under 

 det att siffran för skogarna i Bodens och Råneå revir vore 6.59 %. Emel- 



