T!,;^^ NILS G. RINGSTRAND. 



följer yttrandet, och som g;ne vid handen, att staten skulle hava lidit en för- 

 lust på 7,212,884 kronor, om Hamra krono])ark behandlats efter samma 

 ])rinciper, som Orsa besparingsskog. 



Innan jag gör något uttalande i huvudfrågan : forcerad eller försiktig av- 

 \erkning av den gamla skogen, vill jag med några ord beröra domänstyrelsens 

 bevisföring för fördelarna av den av styrelsen lancerade avverkningspolitiken. 



Styrelsen hänvisar först till dyrhetstillväxten å s. k. köptimmer dels i Ljus- 

 nan, dels i Angermanälven. Men de tal, som styrelsen anför såsom uttryck 

 för denna dyrhetstillväxt, hava knappast det värde, som styrelsen vill tillmäta 

 dem. De beteckna nämligen i ingen mån dyrhetstillväxten å rotstående virke, 

 och det är naturligen den siffran, som i detta sammanhang är av intresse. 

 För att fä fram den måste man känna omkostnaderna för avverkning och 

 transport vid olika tider, vilka även stigit. Givetvis har en dyrhetstillväxt 

 kommit skogsägarna tillgodo, men den är ej av den storlek, som styrelsen 

 svnes vilja anse. 



Vad vidare angår den av generaldirektör Fredenberg verkställda utred- 

 ningen rörande Hamra- och Orsa-skogarna, sä är densamma bevisande under 

 den förutsättning, att utgångsläget å de båda skogarna varit lika, men då 

 detta, som för bedömande av utredningens värde är av verkligt avgörande 

 betydelse, ej är bevisat utan endast antages, så blir utredningen i ingen mån 

 övertygande, och ingalunda av det värde som generaldirektören Fredenberg 

 anser den vara. 



Vad i övrigt avverkningen å säväl dessa båda skogar som ä de norrländska 

 kronoparkerna angår, så frågar man sig ovillkorligen, när man ser resultaten 

 av de båda extrema ])rinciper, av vilka den ena yrkar på forcerad avverkning 

 a tout prix och den andra proklamerar en försiktighet, som ofta tenderar att 

 drivas väl långt, \arfÖr ej även åt måttfullheten kan beredas ett rum. Om 

 domänstyrelsens uttalanden skola tolkas så, att det är merkantila synpunkter, 

 som uteslutande skola tillämi)as vid försäljningarna, så från.ser styrelsen enligt 

 mitt förmenande dock \issa synnerligen Aiktiga faktorer, som även böra få öva 

 inflytande på frågans avgörande. Den skogliga sidan, som fordrar produktions- 

 möjligheternas fullständiga utnyttjande, ställes i skuggan, vilket är betänkligt 

 med hänsyn till kommande släktens berättigade anspråk i)å att deras intressen 

 bliva tillgodosedda. Statsfinansiella och nationalekonomiska hänsyn torde fä 

 an.ses hava krav på, att svensk jord \m förmånligaste sätt producerar det mesta 

 möjliga, men detta blir ej förhållandet, om en för stark återhållsamhet göi; 

 sig gällande. Staten såsom den störste skogsägaren i våra största trävaru- 

 distrikt bör även föra sin avverkningspolitik så, att skogsrörelsen inom om- 

 rådet i sin helhet därav gagnas. Detta kanske statens skogsförvaltning anser 

 vara något, som ligger vid sidan av dess uppgift, och det ma så vara, att 

 det ej kan göras till det primära, men det får därför ej lämnas alldeles ur 

 sikte; ty för staten kan det ej vara likgiltigt, om skog på kronoparkerna får 

 torka, under det att industriens beho\' av virke tillgodoses från skogar, vilka 

 mera bidroge till ökande av vår nationalförmögenhet, om de ännu finge växa 

 några tiotal år i st. f. att nu skördas. Man får ej förnämt avvisa denna 

 tankegång genom att säga, att om skogsägarna avverka skogen i förtid, så får 

 staten förekomma det genom lagstiftning. Även om vi otvivelaktigt behöva 

 en förbättrad skogslag, så bör väl dock statens högsta skogliga myndighet så 

 handhava sitt ämbete, att dess åtgöranden främja och ej motarbeta ett för- 



