340 NILS G. RINGSTRAND. 



Emellertid giva dessa styrelsens uttalanden mig anledning att söka belysa 

 ett par här förekommande i)åståenden. Gent emot den anmärkning, som vid 

 åtskilliga tillfällen framförts, att hela virkesförrådet borde ingå uti en avverk- 

 ningsberäkning enligt normalförrådsformeln, hänvisar domänstyrelsen till ett 

 cirkulär av 1909, genom vilket rättelse skett i avseende på det anmärkta för- 

 hållandet i så måtto, att de träd, som lämna avsättningsbart virke, skola upp- 

 skattas till hela sin kubikmassa och ej endast till den avsättningsbara delen. 

 Detta cirkulär har emellertid ej rått bot för den anmärkningen, att även de 

 icke avsättningsbara stamklasserna skulle ingå i avverkningsberäkningen. Detta 

 behöver ej hava till följd, att avsättningsbara träd skola avverkas i stället för 

 smådimensioner. Något sådant har mig veterligen aldrig från de kritiserandes 

 sida påyrkats. Tvärtom har man sagt, att inom hyggestrakten förekommande, 

 ej avsättningsbara träd, som borde hava kommit till avverkning, om de kun- 

 nat avsättas, skola i sammanhang med stämplingen antecknas, och när summan 

 av de stämplade avsättningsbara och antecknade icke avsättningsbara trädens 

 kubikmassor uppgår till avverkningsberäkningens kubikmassa, är stämplingen 

 avslutad. Detta är så ofta framhållet, att jag trodde saken vara allmänt 

 bekant. 



Men, frågar man, vad har det dä för verkligt praktiskt gagn att räkna med 

 hela kubikmassan? Därpå svaras, att för trakter, där den avsättningsbara 

 dimensionen är i ständigt sjunkande, stämplingen kan utan vidare följa de 

 olika avsättningsförhållandena. Att inom en avverkningstrakt, vars storlek be- 

 stämmes av den kubikmassa, som utsynas på grund av en avverkningsberäk- 

 ning, i vilken endast de vid indelningstillfället avsättningsbara dimensionerna 

 ingått, utsyna även de träd, som sedan blivit avsättningsbara och enligt skogs- 

 vårdens fordringar böra avverkas, är ej givetvis detsamma som att uttaga 

 såsom ärsavverkning en större kubikmassa med denna senare dimension som 

 minimidimension . 



Vad sedermera beträffar den mot cirkuläret framställda anmärkningen, att 

 föryngringstiden enligt detsamma skall inräknas i omloppstiden, så anser sty- 

 relsen anmärkningen riktig under förutsättning, att föryngringen kan försiggå 

 ■^normalt». Om föryngringstiden a?ises bliva abnormt lång, skall omloppstiden 

 förhöjas med det antal år, varmed den i förevarande fall nödiga föryngrings- 

 tiden anses överskjuta den normala. I den föreliggande bestämmelsen finnas 

 ej mindre än två subjekti\'a moment, som inverka på avverkningsberäkningen 

 och göra denna osäker. Vad är till att börja med normal föryngringstid? 

 Styrelsen har underlåtit att giva några som helst anvisningar för ett rätt be- 

 dömande härav; att draga några slutsatser utav förhållandena i de överåriga 

 norrländska skogarna är ej tänkbart. I övrigt blir ju den lätthet, varmed sko- 

 gen föryngrar sig, olika efter bl. a. olika markbetäckning och andra förhål- 

 landen, vilka kunna växla högst betydligt på en och samma skog. Vilken 

 blir då den normala» föryngringstiden? Har man emellertid lyckats lösa 

 svårigheten med att bestämma denna, sä återstår att vid »abnorm» föryngrings- 

 tid fastslå, med huru många ar denna atises överskjuta den normala. Vi ha 

 här det andra subjektiva momentet. Bestämmelsen, som synes vara tillkommen 

 för att parera anmärkningen rörande det felaktiga uti att till omlopjistiden 

 lägga föryngringstiden, kan ha en betänklig konsekvens, nämligen att avtrubba 

 tjänstemännens aktning för ett noggrant kalkylerande. Om skogarna över 

 huvud taget äro sådana, att begreppet omloppstid bör komma i tillämpning 



