342 NII.S U. RINGSTRAXD. 



gammal skog, varigenom aldersklassfördelningen förskjutits till förmån för de 

 yngre klasserna. Denna bevisföring verkar därför ej övertygande, synnerligast som 

 styrelsen även angiver, att skogstaxatorn och överjägmästaren, av vilka väl åtmin- 

 stone den förre verkställt undersökningar å skogen, ej haft något att erinra mot 

 planen. Den tillväxtundersökning, som åtföljde i)lanen och av domänstyrelsen 

 åberopas, har jag haft tillfälle att se. Då sådana undersökningar i allmänhet 

 ej synas hava utförts vid tillämpning av 1902 års indelningscirkulär, så är 

 denna ett aktningsvärt försök, men såsom endast omfattande, om jag minnes 

 rätt, 8 st. träd av tall och gran, rörande vilkas uttagande man för övrigt ej 

 vet, om det skett efter urval eller ej, är den så otillräcklig, att man på den- 

 samma ej kan bygga något säkert omdöme om skogsförhållandena j)å en skog 

 om 2,goo härs vidd. Då styrelsen emellertid funnit skäl till tvivel såväl rö- 

 rande uppgifterna om åldersklassfördelningens riktighet som ock rörande det 

 berättigade uti att bestämma omloppstiden till 130 år, så synes det hava varit 

 det rätta att återremittera ärendet för den ytterligare utredning, som kunnat 

 anses erforderlig. Avverkningbelo])i)et ansåg styrelsen ej behöva höjas med 

 hänsyn till förhållandena å andra kronoparker i socknen, vilket med andra 

 ord vill säga, att det ej är förhållandena å den skog, som är föremål för 

 undersökning, vilka skola vara utslagsgivande för utrönande av dennas av- 

 kastningsförmåga, utan förhållandena å andra skogar. Styrelsen synes här 

 sammanblanda tvenne saker, nämligen ändamålet med en skogsindelning och 

 tillämpningen av den vid en dylik förvärvad kännedomen om skogen. Ge- 

 nom den förra vill man veta bl. a., huru mycket som kan och bör på skogen 

 avverkas. Sedan detta blivit känt för ett visst antal eller alla revirets skogar, 

 kunna konjunkturförhållanden eller andra omständigheter vålla, att det är 

 lämpligt bespara någon eller några skogars årsavkastning. Såvitt möjligt ut- 

 tages då avverkningen pä dem, som äro mest i behov av huggning. Men 

 detta är något helt annat än att, som domänstyrelsen nu säger sig hava gjort, 

 behandla indelningsärendet med hänsyn till förhållandena å andra skogar än 

 den, som är föremål för indelning. Följderna hava ej dröjt att visa sig: 

 under de sex år, planen haft giltighet, hava »på grund av att skogens be- 

 skaffenhet fordrade högre avverkning» uttagits 50 "o större kubikmassa än 

 indelningen föreskriver. Att jag framhåller detta sker ej i syfte att klandra 

 åtgärden. Men man har inför detta faktiska förhållande rättighet att fråga: 

 vartill har »hushållningsplanen-' tjänat? Att statsrevisorernas anmärkningar 

 mot densamma varit riktiga och befogade har ej kunnat tydligare ådagaläggas 

 än genom domänstyrelsens egna uppgifter, att den ej kunnat tillämpas. För- 

 hållandet belyser för övrigt på ett utmärkt sätt mina i det föregående gjorda 

 uttalanden, att domänstyrelsen saknar material att dirigera avverkningspolitiken, 

 utan denna dirigeras av revirförvaltningarna. 



Kronoparken Torvsjöän. Rörande denna skog meddelade statsrevisorerna 

 med ledning av indelningshandlingarna: 



att av virkesförrådet 11,425 kbm. utgjordes a\- ung skog, 50,730 kbm. av 

 medelålders skog och 234,382 kbm. av gammal skog; 



att avverkningsberäkningen grundats på en omloppstid av iqo år och ett 

 virkesförråd av 125,775 kbm ; 



att sålunda 95 år skulle erfordras för avverkning utav 54 % av den såsom 

 gammal angivna kubikmassan, vilket vore liktydigt med en avverkningstid av 

 177 år för hela den del av förrådet, som angivits som gammal skog; 



