SKOGSPOLITISKA INLÄGG. 349 



krav pä anslag för skogsodling komnic emellertid att göra sig gällande. I 

 anledning av att revisorerna ansett sig finna, att de yngre åldersklasserna vore 

 i ringare man företrädda än äldre, omnämner styrelsen, att inom Ume älfs 

 flodområde nu taxerade skogar uppvisade en areal som till 44 % vore be- 

 vuxen med I — loo-ärig skog, och att åldersklassen i — 50 är vore rikligare 

 företrädd än klassen 51 — 100 år. 



BeträlYiinde föryngringsåtgärderna vore det visserligen styrelsen bekant, att 

 dessa inom vissa revir vore tillbakasatta, men detta vore dock numera imdan- 

 tagsfall. Personalens fatalighet och svårigheterna att erhålla nödiga arbets- 

 krafter hade även verkat hämmande. 



Vad domänstyrelsen i denna sak anfört giver mig anledning till följande 

 erinringar: Det är mycket riktigt, att olika avverkningsformer å tvä olika 

 skogar kunna föranleda ett olika stort behov av kulturätgärder, och att därför 

 den omständigheten, att de ä den ena skogen nedlagda kostnaderna äro jäm- 

 förelsevis små i förhållande till bruttoinkomsten emot vad fallet är å den 

 andra ej behöver vara bevis för att föryngringsarbetena å den förstnämnda 

 äro åsidosatta. Men denna invändning träffar ej alls revisorernas anmärkning, 

 som ej vänt sig mot förhållandena ä enskilda skogar utan redogjort för dessa 

 dels ä hela det område, som upptages av de fem nordligaste distrikten, dels 

 å alla av dem besökta revir. Så stora vidder innesluta naturligen i sig skogar, 

 å vilka de mest skilda avverkningsformer tillämpats. Domänstyrelsen synes 

 nu vilja förklara kulturarbetenas ringa omfattning med att i övre Norrland 

 avverkningar ej kunnat företagas i den form, att kulturer varit erforderliga. 

 Delvis tä virkesköparna skulden för detta. Därvidlag må dock erinras, att 

 det ovan nämnda virkesutbudet av kolved av torrskog ej gärna, om det kom- 

 mit till stånd, kunnat föranleda några kulturarbeten, som ej, om de erfordrats, 

 ändock kunnat vidtagas. Om detsamma kan förövrigt i förbigående påpekas, 

 att en överslagsberäkning av omkostnaderna för virkets tillgodogörande hade 

 visat det fullkomligt hopplösa uti att någonsin utbjuda partierna. Men det 

 är ej endast de genom avverkning nu U])])komna hyggena, som kräva kultur, 

 om den framtida skogsproduktionen skall göras till vad den bör vara. Det 

 finnes även ej obetydliga kalmarker på de norrländska kronoparkerna, vilka 

 marker synes vara av den omfattning, att de lämnat rikligt tillfälle till skogs- 

 odlingsarbeten. Några få sidor innan domänstyrelsen behandlar föryngrings- 

 frågan, har styrelsen en u])pgift rörande fördelningen av skogsmarken ä vissa 

 taxerade skogar pä olika åldersklasser. Därav framgår, att kalmarkerna upp- 

 taga å de i Ume-älvsområdet belägna taxerade skogarna 1,6 % och 1,1 % 

 å de, som ligga i Lule-älvsområdet. Om nu dessa procenttal skulle vara för 

 höga, sä låt oss säga, att kalmarkerna utgöra 0,7 % av skogsmarksarealen, 

 en siffra, som väl ej kan anses överdriven. På de 3,2 mill. har skogsmark, 

 som kronoparkerna omfatta, gör det i alla händelser 22,000 har. Härtill 

 kommer det, som varje skogsman vet, rika tillfälle till hyggesrensningar, som 

 blädningsskogen lämnar, om den skall skötas. Att trakthyggesbruket i vid- 

 sträcktare omfattning ej varit infört på de norrländska skogarna kan sålunda 

 ej utgöra fullgiltigt skäl för skogsvårdsarbetens åsidosättande. Om domänsty- 

 relsen velat säga, ett allmännare användande av denna avverkningsmetod kom- 

 mer att öka behovet av kulturarbeten, sä hade det varit fullt riktigt, men det 

 är en annan sak. Att domänstyrelscn ej är säker pä att det, som bort göras, 

 också blivit gjort, finner man för övrigt av dess eget omnämnande, att den 



