SKOcspoi.rrisKA iM.Är.o. 353 



Men dessutom är hans förslag synnerligen kostsamt, besvärligt och ojirak- 

 tiskt. Dä därför nu — 2 är efter utslaget — baron H. ställer i utsikt att 

 vi även på sådana skogar, där förhöjning ax utsyning erhållits, skulle, om vi 

 följde hans anvisning och vår ansökan vore fullt motiverad, kunna fä den 

 l)egärda extra-utsyningen, sä kan jag ändock ej använda hans förslag. 



^'i äga minst ett hundratal hemman inom T-ai)i)marken, å vilka försumpade 

 marker äro dikade, och flera försumj)ade bitar finnas på varje hemman. Därest 

 alla dessa bitar skulle särskilt taxeras, beskrivas och anmälas, bleve kostnaden 

 för oss synnerligen kännbar. Även för staten uppstode kostnad, då kontroll 

 å dessa skiften skulle utövas av särskild därför förordnad tjänsteman. 



Min tanke var den, att när stämj^lingsförrättaren besökte skogarna i och 

 för den ordinarie utsyningen, han skulle samtidigt kontrollera riktigheten av 

 vår uppgift angående torrläggning och reaktion å den försumpade marken 

 samt där verkställa den begärda extra utsyningen. Stämplingsförrättaren är 

 ju statens tjänsteman likaväl som taxatorn. Domänstyrelsen har sålunda intet 

 skäl att antaga, att kontrollen bleve mindre effektiv, därest den gjordes av 

 stämplingsförrättaren än av taxatorn. Den förre kan ju dessutom till Domän- 

 styrelsen insända särskild uppgift på den kvantitet, som utstämplats från de 

 försumpade markerna, varigenom Domänstyrelsen kunde hållas fullt au courant 

 angående tillåtelsens effekt. 



Då Domänstyrelsen sålunda vägrat en så rimlig anhållan, har jag drivits 

 till den tanken, att den icke på något sätt vill uj)pmuntra utan tvärtom hindra 

 den enskildes skogsvård i lapi)marksskogarna. Och baron Hermelins uppsats 

 har icke i minsta män ändrat denna min upi)fattning. Det är nämligen all- 

 deles obestridligt att de svartlaviga, halvdöda 2 — 300-åriga granar, .som före- 

 komma pä de törsumpade markerna, i hög grad hindra den utvecklingsbara 

 underskogen att trivas och att tillväxa med den kraft, den efter torrläggningen 

 gynnsamma marken eljest skulle medgiva. Det synes ej återstå något annat 

 medel än att nedhugga denna skog och låta den förfaras, huru orätt detta ur 

 nationalekonomisk synpunkt än kan vara. 



Vad annat baron H. behagat skriva, anser jag mig icke behöva besvara, 

 alldenstund det saknar sakligt underlag. Jag vill blott erinra om, att jag i 

 avseende å jägmästarnas i La])pmarken själftagna domarekall icke vänt mig 

 mot Domänstyrelsen utan mot jägmästare Hammarstrand. Den saken före- 

 kommer sålunda i mitt svar til! honom. 



Även en god del av \a(l herr Hammarstrand skriver förtjänar nä]ipeligen 

 något svar. 



Först av allt hade jag väntat mig, att herr H. skulle erkänna sitt misstag 

 i avseende ä avverkningskontrakten för Nyby och Makaträsk. Det anses näm- 

 ligen vara korrekt att erkänna misstag, som äro obestridliga. 



Med avseende å min värdering av Knösen vill jag nämna, att jag icke sett 

 stämplingen men väl skogen 1, att jag, ehuru jag därom intet vet, utan vidare 

 ger herr H. rätt i att avfallet i skogen utgör något som 20 %', att min förvaltare 

 anslagit det avverkade rötskadade timret till 20 ä 25 % av virkespartiet samt 

 att jag kan ansvara för att den skada, som icke synes förrän timret försägats, 



' Jag såg skogen för 22 är sedan och hilihule luii; dä en ui)])t'ailning av densainnia. 

 23 Skfigsvhrdsföreniiigeiis TidskiiJI, ii)i.^. 



