SKOGSPOLITISKA INLÄGG. 355 



På I-idbäck äger ju stämplaren rätt att utsyna hela skogen om så behöves, i 

 Lapi)marken däremot måste stämplingen avbrytas, när det stadgade utsynings- 

 beloppet är fyllt. 



Lappmarkslagen stiftades 1873. Hava de stående döda granar, som nu i 

 överflöd finnas i la])pmarksskogarna, dött före det året: Förvisso icke. De hava 

 dött under förmynderskapets tid. Är det nationalekonomiskt riktigt att låta 

 skog på detta sätt förfaras och har Sverige råd till dylikt slöseri? Nej, vi 

 behöva allt utländskt mynt, som kan anskaffas. Hava vi myndlingar sålunda 

 rätt att kräva, att skogen stämplas, innan den dör? Ja, förvisso. 



I mitt förra svaromål gav jag herr H. en kom])limang för hans ärlighet; 

 tyvärr måste jag återtaga densamma, sedan jag funnit att han numera för- 

 svarar jägmästarnas uppträdande som domare mellan bolag och bönder. Fin- 

 nes en passus i kontrakten dem emellan, som stadgar att utsyningsrätten helt 

 upplåtes på arrendatorn, och detta är fallet med de flesta kontrakt, då har 

 Jägmästaren ingen rättighet att gå jordägarens önskningar till mötes med av- 

 seende å den plats, där utsyning skall äga rum, för så vitt icke den forstliga 

 synpunkten avgjort utpekar densamma. De synder, jägmästarna i detta fall 

 begå, betyda dock mindre än deras synder i andra hänseenden. Sålunda 

 förekommer mera sällan kontroll över att det hu.sbehovsvirke, jordägaren vid 

 utsyningstillfället anmäler, verkligen blivit uttaget. Följden härav är att 

 jordägaren, genom att förklara att han använt hela utsyningen till husbehov 

 kan alldeles förhindra arrendatorn att erhålla något av densamma. Husbehovs- 

 virket skall nämligen enligt Domänstyrelsens bestämmelse fråndragas ordinarie 

 utsyningsbeloppet. 



Herr H. framhåller att Mo och Domsjö aktiebolag erhållit betydande 

 belopp av staten för de dikningar bolaget utfört. Härmed förhåller det sig 

 så, att för både Mo och Domsjö samt Gideå och Husums aktiebolag, vilka 

 båda bolags skogar jag sköter, vid förra årets slut dikningar utförts till ett samman- 

 lagt belopp av 2,341,249,18 kronor, att i detta belopp inga löner till för- 

 män eller förvaltare ingå eller ersättning för något slag av tillsyn, ej ens till 

 dem, som stakat dikena, att dikenas längd utgöra 10,648,543 meter samt att 

 det av staten erhållna beloppet utgör 202,787,39 kr. Emellertid har jag funnit, 

 att statens tjänstemän lägga dikena så oförståndigt, att det lönar sig bättre 

 att torrlägga markerna uteslutande med egna medel. 



Till sist, mina herrar antagonister bland statens skogstjänstemän, vill jag 

 lämna Eder ett, som jag hoppas, för Eder glädjande meddelande: Jag har 

 kämpat med Eder i mer än ett kvarts sekel, men nu lägger jag ned striden. 



Under årtionden har Domänstyrelsen ivrigt förnekat, att skog förfares i de 

 under dess värd och förmynderskap stående enskilda skogarna i Lappmarken 

 och i enlighet därmed ställt utsyningarna på sitt minimum. Nu, när enskilda 

 undersökningar klargjort situationen, sä att ett bestridande ej längre är möj- 

 ligt, svarar den: A de enskilda skogarna i Lappmarken finnes så mycken 

 skadad, övermogen och fullmogen skog, att det vore rovhiiggtiin^^f att inom 

 loppet av 40 år borttaga denna skog. När sådant gillas av statsmakter och 

 allmänhet kämpa själva gudarne förgäves. 



Stockholm, april 19 15. 



FRANS KEMPE. 



