360 K. FÖRSÄKRINGSINSPEKTIONENS FÖRSLAG 



Det möter tydligen mycket stora svårigheter att av den nu anförda ut- 

 ländska erfarenheten att draga några säkra slutsatser angående det nya svenska 

 bolagets utsikter. Först och främst äro säkerligen förhållandena inom de olika 

 länderna i för denna fråga viktiga avseenden så olika, att vad som är san- 

 nolikt inom ett land kanske icke är det inom ett annat. Skogsbeståndets 

 sammansättning och beskaffenhet, skogsvårdens intensitet, klimatet, riskområ- 

 denas storlek, må nämnas såsom exempel ])å sådana för skogsbrandförsäk- 

 ringens bedrivande viktiga faktorer. 



Då ohkheterna mellan Sverige och Norge i dylika avseenden väl äro mindre 

 än mellan Sverige och Tyskland, så skulle erfarenheten i Norge vara av största 

 betydelse för oss, därest den sträckte sig över en längre tid. Men 3 år är 

 uppenbarligen en alltför kort tid att bygga på, då erfarenheten lär, att skogs- 

 eldarna uppträda mycket ojämnt. 



Vissa omständigheter tala emellertid för att, även om det norska bolagets 

 premier skulle komma att visa sig tillräckliga för detta bolag, de ej skulle 

 vara tillräckliga för det svenska bolaget. Främst är därvid att märka, att 

 Norges sommarklimat är vida fuktigare än Sveriges. Detta måste ha ett be- 

 tydligt inflytande på brandrisken. Vidare är landets bergiga natur ägnad att 

 i hög grad minska på riskområdena. Behovet av att genom återförsäkring 

 minska faran att göra enorma förluster på vidsträckta skogseldar är därför 

 väsentligt mindre i Norge än i Sverige. Det norska bolaget anser sig kunna 

 undvara återförsäkring, det svenska bolaget begränsar sitt ansvar på en risk 

 till 50,000 kronor, en begränsning som försäkringsinspektionen anser icke 

 blott klok utan nödvändig. Men återförsäkring medför i viss mån en höj- 

 ning av premien. Aterförsäkraren kan ej såsom bolaget själft täcka en för- 

 lust genom uttaxering, utan måste tillse att återförsäkringspremien blir till- 

 räcklig. Härigenom inskränkes alltså den möjlighet bolaget eljest har att 

 såsom ömsesidigt hålla premien så lågt som möjligt under goda år och taga 

 ut merbehovet under dåliga år genom uttaxering. 



Även en jämförelse mellan svensk och tysk erfarenhet talar för att det 

 svenska bolaget behöver beräkna väsentligt högre premier än dem, det norska 

 bolaget hittills haft. 



Enligt kgl. domänstyrelsens statistik har det under åren 1876 — 19 14 brunnit 

 135,000 har av statens skogar. Detta gör i medeltal ungefär 3,500 har per 

 år eller 3/^ °j^^ av statens skogsareal. Man kan då antaga, att även av den 

 övriga skogsarealen i genomsnitt 3/^ °j^^ årligen härjas av eld. 



Rhenprovinsens hela skogsareal är 835,000 har. Under åren 1881 — 1903 

 brann enligt den officiella statistiken i genomsnitt per år ^2 °/oo ^'^' skogs- 

 arealen. 



Dessa bestämningar av l)randsannolikheten i Sverige och i Rhenprovinsen 

 äro givetvis båda behäftade med stor osäkerhet. Det är en allmän erfarenhet, 

 att om man vid införande av en ny försäkringsart grundat sina beräkningar 

 på de statistiska siffror, som kunnat erhållas före försäkringens införande, dessa 

 kostnadsberäkningar visa sig för låga. Detta har sin naturliga förklaring däri, 

 att det är först genom försäkringens införande som allmänheten får intresse 

 av att anmäla inträffade skador och riktigt angiva deras storlek. 



Det är sålunda troligt, att båda de anförda brandsannolikheterna äro för låga. 



För att de anförda genomstnittsvärdena j)å brandriskerna i Sverige och i 

 Rhenprovinsen sluta till brandriskerna i de båda länderna för barrskogen. 



