TILL OBLIGATORISK SKOGSHRANDFÖRSÄKRING I STATSANSTALT. 36 1 



måste hänsyn tagas till hur stor del av skogsarealen som lövskogen intager. 

 Av den tyska statsanstaltens försäkringsbestånd är '/^ lövskog. Då det ej är 

 troligt, att den försäkrade skogen innehåller större del lövskog än den oför- 

 säkrade, torde man ej underskatta lövskogen i Rhenprovinsen, om man an- 

 tager den täcka '/- -i^' skogsarealen. Om man nu, vid den ujjpskattning det 

 nu är frågan om, antager, att lövskogens brandrisk är noll, skulle man alltså 

 komma till det resultat, att barrskogens brandrisk i Rhenprovinsen är i genom- 

 snitt 3/^ °loo. Då även Sveriges skogsbestånd innehåller lövskog, skulle genom 

 liknande beräkning man kunna erhålla en korrektion av den svenska barr- 

 skogens brandrisk, som alltså skulle bliva något större än det förut funna 

 värdet 3/^%^. 



Vi komma alltså till det resultat, att brandrisken för barrskogen sannolikt 

 är högre i Sverige än i Rhenprovinsen. Detta är också av andra skäl sanno- 

 likt. I Rhenprovinsen äro terrängförhållandena sädana, att riskområdena ej 

 bliva så stora som här. Skogsvården är mycket intensivare än här och brand- 

 bevakningen bättre. 



Statsanstalten i Rhenprovinsen har funnit, att dess premie 3 — 4 ^/oo för icke 

 avverkningsbar barrskog är otillräcklig. För att hjälpa upp denna premie 

 fordrar anstalten, att även lövskogen och den mogna barrskogen skola för- 

 säkras, och tar för dem premier, som beräknas giva överskott. Medelpremien 

 blir på detta sätt ungefär 1,2 ^/q^. 



Sammanställer man vad som nu anförts, synes det icke troligt, att en svensk 

 brandförsäkringsanstalt skulle kunna för den icke avverkningsbara barrskogen 

 beräkna en premie, som icke skulle uppgå till hälften av vad den tyska an- 

 stalten funnit vara otillräckligt för dylik skog och ej mycket skulle överstiga 

 den medelpremie, som samma anstalt funnit vara otillräcklig för sitt till '/- av 

 lövskog bestående bestånd. 



Väl är det möjligt, att så låga premier skulle kunna, om bolaget har tur, 

 visa sig skenbart tillräckliga under en följd av år. Ty erfarenheten visar, att 

 skogseldarna uppträda mycket ojämnt olika år. För statens skogar, som dock 

 upptaga en så väldig areal, att man kunde vänta någon utjämning, varierar 

 under tiden 1876 — 1914 den under en 5-årsperiod brunna arealen mellan 

 1,500 och 46,000 har. Men en försäkringsverksamhet, som bygger sin premie- 

 tariff på de goda årens erfarenhet och låter de dåliga åren bära sin börda för 

 sig, är icke sund. 



Men förhåller det sig så, att premierna måste sättas väsentligt högre, än 

 man hittills räknat med, sä är det fara värt, att resultatet även i Sverige blir, 

 att skogsbrandförsäkringen icke vinner allmännare tillslutning. Utan stor till- 

 slutning kan emellertid skogsbrandförsäkring icke bedrivas annat än av syn- 

 nerligen kapitalstarka anstalter med stor verksamhet på andra försäkringsom- 

 råden, för vilka skogsförsäkringens såväl premier som .skador spela en under- 

 ordnad roll. Och en skogsbrandförsäkring, som icke begagnas av mer än en 

 ringa del av landets skogsägare, är icke en tillfredsställande lösning av skogs- 

 brandförsäkringens problem. 



Då det, efter vad ovan anförts, synes vara ringa utsikt till att ett enskilt 

 bolag skall kunna lösa skogsbrandförsäkringens problem på ett tillfredsställande 



