TILI, 0I5L1GAT0R1SK SKOGSBKANDFÖRSÄKRING I STATSANSTALT. 363 



Dessa svårigheter, som betingas av försäkringens egenart, synas icke kunna 

 undanröjas, med mindre försäkringen göres obligatorisk i fråga om såväl ung 

 som gammal skog. Då kan en verklig utjämning av ärspremien äga rum, så 

 att skogen under hela sin livstid, från |)lanteringen till avverkningen, betalar 

 en konstant premie. Kn konstant livstidspremie innebär ui)penbarligen icke 

 någon orättvis belastning av den äldre skogen. Endast vid den obligatoriska 

 försäkringens införande borde egentligen den då förefintliga äldre skogen för- 

 säkras mot lägre premie, eftersom den ej varit försäkrad vid yngre år. Dylik 

 differentiering är emellertid praktiskt omöjlig att genomföra. Att märka är, 

 att, i mån som den nu förefintliga äldre skogen hugges undan, blir den likformiga 

 tarifferingen allt korrektare. Och den skogsägare, i vars skogsbestånd ung 

 och gammal skog ingå i den proportion, som motsvarar en rationell skogs- 

 hushållningsplan, kommer allt ifrån försäkringens införande att erlägga ungefär 

 den premie för sitt bestånd, som skulle utgått, om tariffen uppgjorts med 

 olika premiesatser för olika åldrar efter deras olika risk. 



Om försäkringstvång införes, måste staten övertaga försäkringen. Ty det 

 vore omöjligt att beräkna, vad kostnad den obligatoriska försäkringen skulle 

 medföra för skogsägarna, om dessa skulle vara hänvisade till enskilda försäk- 

 ringsanstaltcr. Oenom hela den obligatoriska försäkringens samlande i en 

 anstalt minskas förvaltningskostnaderna, försäkringsverksamheten förlöper jäm- 

 nare, och utgifterna för fondbildningen reduceras. Försäkringskostnaden ned- 

 bringas även därigenom, att staten är den enda försäkringsgivare, som icke 

 behöver genom återförsäkring skydda sig mot de stora förluster, som, efter 

 vad erfarenheten visar, vissa år medföra, och som först under loppet av en 

 följd av år kunna täckas genom försäkringsavgifterna. 



Införande av försäkringstvång kan emellertid icke motiveras blott därmed- 

 att detsamma synes vara en nödvändig förutsättning för att en effektiv för, 

 säkring skall kunna genomföras. Det fordras därjämte tydligen, att de för- 

 delar, som genom försäkringen vinnas, äro av den allmänna betydelse, att 

 försäkringen blir ett samhällsintresse. I detta avseende må här hänvisas dels 

 till vad här nedan under 7) sägs angående den föreslagna försäkringens be- 

 tydelse för en rationell skogshushållning, dels på denna hushållnings allmänt 

 erkända utomordentliga betydelse för landets ekonomi och klimat. 



Vid införande av obligatorisk skogsbrandförsäkring bör emellertid stor för- 

 siktighet iakttagas. 



Huvudvikten bör läggas vid sådan försäkring av ungskogen, att äterväxten 

 tryggas. Försäkringssumman bör ej sättas högre, än att nämnda mål näs, 

 varigenom vinnes, att försäkringsavgifterna, som ju bliva en skatt på den väx- 

 ande skogen till skogsvårdens befrämjande, kunna hållas så låga, att de ej 

 verka betungande. Förvaltningsapparaten bör inskränkas till minsta möjliga. 



i) Den obligatoriska försäkringen bör omfatta hela riket utom Lappland 

 samt Särna socken med Idre kapellag och skyddsskogsområdena i Jämtland, 

 Härjedalen och Dalarna. 



Anledningen till att nämnda områden undantagas är, att inom desamma 

 skogens avkastning per har ofta är så låg, att det synes omöjligt att pålägga 

 skogen någon försäkringspremie. I fråga om dessa skogsområden har staten 

 för övrigt genom särskild lagstiftning åtagit sig visst förmynderskap, varför 

 det kan tänkas, att staten finner lämpligt att i annan ordning giva skogs- 

 vården det stöd, som den obligatoriska försäkringen avser att vara. 



