384 ERIK HEDEMANN-GADE. 



Att denna utställning inrangerats bland de enskilda, förefaller oss svenskar 

 egendomligt. Norge äger emellertid ännu icke någon statens skogsförsöks- 

 anstalt. Frågan om inrättandet av en dylik har visserligen länge stått på 

 dagordningen, men, alla röster till trots, jämnt och ständigt uppskjutits. Då 

 de norska skogarnas målsmän emellertid insågo, att var dag, som förflöt utan 

 att försök planlades, var dyrbar, och då statsmakterna tvekade, upprättades år 

 1908 på enskilt initiativ försöksstationen på Solberg. 



Det är den kände skogsmannen Thv. Ki^r, som äran härav tillkommer. 

 Och han har ej blott sörjt för, att försöksstationen kom till stånd, utan också 

 sett till, att den fått fortfara. Efter allt att döma arbetar denna försöksan- 

 stalt en miniature ])å ett synnerligen målmedvetet sätt, och ehuru några egent- 

 liga resultat ännu ej kunnat ernås, visar dock de från densamma publicerade 

 meddelandena, att man bedriver studierna därstädes efter en arbetsplan, som 

 snart torde lämna det praktiska skogsbruket värdefulla vinkar. 



Utom av sistnämnda publikationer framgick jämväl av de utställda fotogra- 

 fierna att verksamheten bedrives med energi och intresse. Särskilt syntes om- 

 fattande försök hava gjorts med gallringar och olika slag av föryngringshugg- 

 ningar. Anmärkningsvärt var att så många vackra resultat av de senare redan 

 kunnat påvisas. Även om detta delvis torde bero på, att provytorna kunnat 

 förläggas i tidigare genomhuggna bestånd, voro dock de fotograferade för- 

 yngringarna av så präktig beskaffenhet, att t. o. m. den mest skeptiska borde 

 hava kunnat överbevisas, att naturlig föryngring kan erhållas även på nordliga 

 breddgrader, blott man vet att med förstånd hantera yxan. 



Den andra enskilda »utställning», som vi vilja dröja vid är den tavla, som 

 i drastisk form åskådliggjorde 



Det norske gjensidige Skogbrandforsikringsselskaps 



verksamhet. 



Medan vi i Sverige endast stå på det allra första försöksstadiet i kampen 

 mot skogens värsta fiende, elden, har man i Norge ej blott vidtagit kraftiga 

 och effektiva försvarsåtgärder mot denne allhärjare, utan jämväl sörjt för att 

 medel skola stå skogsägarna till buds att få skador ersatta. För detta senare 

 mål verkar ovannämnda sällskap. 



Då frågan om skogsbrandförsäkring f. n. är synnerligen aktuell hos oss, 

 torde några upplysningar om detta bolags verksamhet vara på sin plats. 



Av den på utställningen utdelade broschyren samt av uppgifter, benäget 

 meddelade från sällskapets huvudkontor, har inhämtats, att frågan om skogs- 

 brandförsäkring i Norge varit lika länge under diskussion som hos oss, men 

 liksom här ständigt utan positiva resultat. Efter diverse kommittéutredningar, 

 lagförslag o. d. togs så äntligen 191 1 ett enskilt initiativ till densammas lös- 

 ning. Teckningslistor utsändes, och redan i februari 19 12 kunde initiativ- 

 tagarna glädja sig åt, att minimiförsäkringssumman, 30 millioner, hade tecknats 

 och att, som en följd av detta, ett bolag med ovanstående namn kunde bildas. 



Bolaget eller sällskapet är byggt på ömsesidighetsprincipen och sålunda på 

 intet sätt spekulativt anlagt. Allt överskott lägges till en reservfond, som 

 skall verka reglerande, så att premierna kunna hållas jämna. Reservfonden, 

 som är medlemmarnas gemensamma egendom, uppgår f. n. till 175,000 kr. 

 Premien är nu i regel 1,25 kr. pro mille i härader med skogsbrandregler och 

 1,75 kr. ])ro mille i övrigt. 



