424 n. F. LUNDGREN. 



säkringen omlägges så, att ersättning utgår endast i den mån skadan över- 

 stiger exempelvis 5,000 kronor. En sådan försäkring kan erhållas för be- 

 tydligt lägre avgift, en bråkdel av vad den förra skulle kosta, men den 

 täcker just förevarande skogsägares i^erkliga försäkringsbehov, något som 

 den förra försäkringen icke gjorde, då den i försäkringen inbegrep jämväl 

 sådan risk, som skogsägaren utan olägenhet kunde stå själv. 



Denna form för självrisk är tydligen mera ändamålsenlig än den annars 

 praktiserade med procentuell självrisk. 



Genom att visa, huru man genom ändamålsenlig avgränsning av själv- 

 risken kan giva försäkringen möjligast bästa anpassning efter det med 

 försäkringen avsedda ändamålet, har jag kommit in på en sida av skill- 

 naden mellan den frivilliga försäkringen och tvångsförsäkringen. Jag skall 

 nu taga mig friheten vidare belysa denna skillnad genom några karak- 

 täristiska drag i den tvångsförsäkring försäkringsinspektionen bragt under 

 debatt. Jag använder det uttrycket, emedan jag icke vill fatta planen 

 såsom något förslag, utan endast såsom ett av inspektionen uppkastat 

 diskussionsämne , vars behandling är ägnad att giva föreliggande fråga en 

 allmän belysning. Till ytterligare förtydligande vill jag tillägga, att jag 

 är fullt övertygad om att deji fonn av tvångsförsäkring^ soni försäkrings- 

 inspektionen föreslagit, är den enda möjliga i princip, om man över huvud 

 taget skall organisera tvångsförsäkring . Min kritik gäller sålunda, även 

 då den rör sig om detaljerna, endast principen. 



Den obligatoriska försäkringen skulle omfatta ^r^/Zskog i riket med undan- 

 tag av Lappland samt Särna socken med Idre kapellag och skyddsskogs- 

 områdena i Jämtland, Härjedalen och Dalarna. Således skulle södra 

 Sveriges lövskogar vara underkastade enahanda bestämmelser som norra 

 Sveriges barrskogar. Jämväl statens egen skog skulle ingå i försäkringen, 

 en sida av saken, som jag skall tillåta mig att senare belysa. 



Avgiften för försäkringen skulle vara likformigt två öre per har i Norr- 

 land, undantagandes Gävleborgs län, och tre öre per har för skog i det 

 övriga Sverige. Hänsyn till eldfarlig belägenhet eller till av skogsägaren 

 vidtagna särskilda mått och steg för brandfaras upptäckande och be- 

 gränsning skulle icke i någon mån tagas, utan allt taxeras lika. Avgift 

 skulle utgå för hektar ^produktiv skogsmarks ett begrepp, som kan tolkas 

 fritt inom vida gränser. Skogsägaren skulle själv deklarera arealen, varvid 

 »hagmark och beständig kalmark» icke skulle behöva medräknas. 



Nu är emellertid hagmark, om den skadas genom skogsbrand, tydligen 

 att hänföra under begreppet ungskog och sålunda ersättningsberättigad. 

 Någon särskild advokatyr torde man icke behöva för att få det fastslaget, 

 men då är det tydligt, att den sammanlagda deklarerade arealen kommer 



