SYNPUNKTER VID SKOGSBRANDKÖRSÄKRINGSFRÄGANS ORDNANDE I SVERIGE. 427 



blir iless handha\ande synnerligen enkelt och kräver endast inrättandet 

 a\' en skaderegleringsbyrä, bestående av en föreståndare och ett skriv- 

 biträde. Under den torra årstiden, då skogseldar u]:»pkomma, kan före- 

 ståndaren behö\a engagera sakkunnig hjälp vid rcgleringsarbetena. A 

 andra sidan lär hans arbetskraft icke bliva helt upptagen under andra 

 tider på året.» 



Säkerligen är det många a\ de närxarande, som under referatet av 

 den obligatoriska försäkringens uniforma organisation och summariska 

 regler gjort sig den frågan: »Skall då frågan om skogsbrandförsäkring 

 ordnas så helt och hållet utan hänsyn till behoxet i vart särskilt fall 

 och under sä ringa medverkan av sakkunskapen på skogsförvaltningens 

 område? Srant blir oiiellcrtid rätt och slätt, att så blir det. Vid skade- 

 regleringarna kan sakkunskapen under trängande omständigheter få ett 

 litet finger med, men för övrigt tages den icke i anspråk. 



Hur« helt annorlunda gestaltar sig icke saken från den frivilliga för- 

 säkringens ståndpunkt bedömt. För sin del hava stiftarna av Svenska 

 Skogsbrandsförsäkringsbolaget, ömsesidigt, tänkt sig, att man just i 

 fråga om försäkringarnas ändamålsenliga anpassning efter behovet i varje 

 fall skulle stå i god kontakt med sakkunniga, dels skogsvårdsstyrelsernas 

 xederbörande funktionärer, dels andra skogssakkunniga. Så t. ex. skulle 

 bolagets verksamhet inriktas på att intressera försäkringstagarna att upp- 

 rätta skogshushållningsplaner, varigenom de samtidigt finge en god håll- 

 punkt för bestämmande av ett passande försäkringsbelopp. Vidare skulle 

 helt naturligt skadereglering i största möjliga utsträckning ske med bi- 

 träde av med ortens förhållanden väl förtrogna personer, icke av en och 

 samma person för hela riket eller efter en för hela riket gällande allmän 

 regel. Slutligen skulle under teknikens utveckling tydligtvis sakkunska- 

 pen vara att höra på \arje viktigare punkt. 



• Sedan 40 år tillbaka hava de sakkunniga pä skogsförvaltningens om- 

 råde ventilerat skogsbrandförsäkringsfrågan, och det är noga taget dessa 

 sakkunniga, som hållit hela frågan vid liv mellan de stora brandkata- 

 stroferna. Skogsägarnas intresse för saken har icke varit på långt när 

 så framträdande, i varje fall icke de större skogsägarnas. Under alla 

 dessa många år har man alltid tänkt sig en efter behovet för varje fall 

 anpassad försäkring, och den röda tråden i överläggningarna har varit, 

 att en sådan försäkring skulle stödja strävandena mot en förbättrad skogs- 

 vård och mot ett ökat intresse för skogsplantering å nu icke skogbärande 

 marker. Givetvis hava dessa sakkunniga också tänkt sig för dem själva 

 reserverad en medverkande roll i arbetet, säkerligen, mindre för den tänk- 

 bara förtjänstens skull än för intresset att se många angelägna arbetsmål 

 rycka inom närmare räckhåll, men som sagt därav skulle bli intet. För- 



