436 DISKUSSION. 



följa Norges exempel, d. v. s. skapa en ömsesidighetsförsäkring, varigenom 

 försäkringstagaren erhåller vinsten — en vinst, som varken staten eller ett 

 enskilt bolag har någon rätt att tilltvinga sig. 



Ingen stat har ännu vågat sig på att införa obligatorisk statsförsäkring. 

 Vi förstå ej, varför Sverige i detta avseende skulle bliva försökskanin. Låt 

 någon annan stat vara detta.» 



Direktör Lundgren: Herr ordförande, mina herrar! Jag skall be att få 

 säga några ord med anledning av överdirektör Laurins förklaring beträffande 

 svårigheten att få till stånd skogsförsäkring på privat väg. Jag tror för min 

 del, att svårigheten ligger på det organisatoriska området. Man har icke vänt 

 sig till den publik man behöver komma till, och därför har man ej heller 

 funnit den. Det gäller här att framförallt komma fram till bonden, den lille 

 godsägaren så att säga, och vinna hans intresse för saken. Bondens intresse 

 för saken vinner man icke, om man, såsom försökts, skickar ut till lands- 

 bygden en vanlig agent, som endast vädjar till bondens börs på vanligt 

 agentmanér. Man kan vinna sitt syfte, om man bland allmogen kan skaffa 

 sig representanter, som känna allmogens behov och veta att efter detta behov 

 anpassa sina förslag och dymedelst vinna förtroende bland den allmänhet 

 man söker. 



Det har talats om den höga risken i början och om att denna skulle be- 

 tinga en hög premie i början av skogens liv och lägre, när den hunnit mogna. 

 Vad som varierar är promillesatseti, men samtidigt med denna varierar också 

 försäkringssumman. Man börjar med en låg försäkringssumma, men i samma mån 

 försäkringssumman växer, sjunker promillesatsen, och omkostnaden i kronor 

 räknad håller sig konstant. Jag tror, att just detta är den rätta linjen. Det 

 har påståtts, att det skulle verka skrämmande, om man sökte försäkra efter 

 det verkliga värdet. Jag tror just, att just det är skrämmande, att man genom 

 att tillämpa genomsnittsförsäkring skapar överförsäkring på sina ställen men 

 orimlig underförsäkring på andra ställen. 



Det är sant, att det är ungskogen som i främsta rummet skall försäkras, 

 och att något större behov icke finnes att försäkra annat. Det är, som också 

 framhållits, så att det är det höga tillväxtvärdet, som är en valuta som genom 

 branden går bort, och som därför måste bli föremål för försäkring. 



Jag har gjort mig skyldig, hörde jag, till ett misstag, när jag satte fröbar- 

 hetskostnaden till 2^2 öre. Jag ser nu att det står, att den kostnaden skulle 

 höja totalkostnaden iill 2''/2 — 3^2 öre, icke såsom jag läst »?(?</ 2^2 resp. 3^/3 

 öre. Detta ändrar den av mig angivna promillesatsen 13 Vqo ^^^^ 7 Voo» ^^^" 

 även den är hög nog. 



Det andra momentet rör skaderegleringen; den skulle kunna skötas med 

 uniformitet från ett centrum, det talades om en person, vilken i trängande 

 fall skulle kunna med sig förena andra personer. Vad de sakkunniga i första 

 rummet borde hava att syssla med, är anordnandet av själva försäkringen, 

 icke skaderegleringen. Bägge sakerna äro lika viktiga. Skulle det vara någon 

 skillnad, så kanske dock det första anordnandet är viktigast, genom god 

 skötsel av denna kan jag förebygga skrämmande resultat. 



Jag kan icke se, att tvångsförsäkringen lämnar något spelrum ät sakkun- 

 skapen, och detta framhålles ju också i förslaget, som angives såsom så enkelt. 



Jag vill dessutom beträffande arealprincipen såsom värderingsgrund fram- 

 ställa en liknelse. Jag antar att man skulle komma på idén att stödja tvångs- 



