DE ECKLESIASTIKA HOSTÄLLSSKOGARNAS FÖRVALTNING. 445 



1:0) av församlingsavgifter till belopp ej överstit^ande 3 öre per fyrk, 



2:0) arrende av löneboställcn, 



3:0) vissa avgälder och räntor, 



4:0) skogsförsäljn in j> smedel ärligen utgående ur kyrkofonden med högst 

 det av Konungen beträffande varje boställsskog fastställda belopp, som 

 för viss tidsperiod beräknats motsvara skogens behållna årliga avkast- 

 ning, 



5:0) församlingsavgifter till belopp ej överstigande 3 öre per fyrk. 



Räcka icke dessa tillgångar, skall ersättning beredas av kyrkofondens 

 medel. Räcka icke dess medel, måste väl staten skjuta till, enär präs- 

 terna fått sina löner genom lag tillförsäkrade. 



Alltså se vi av detta, att det icke blott är en nationalekonomisk vinst, 

 som en mer lukrativ förvaltning af dessa boställsskogar medför; de re- 

 spektive församlingarna äro därav i hög grad ekonomiskt intresserade 

 — det beror pä skogsavkastningen, huruvida och i vad mån de skola 

 nödgas att betala mer än de första tre procenten per fyrk. Men kyrko- 

 fonden är ock därav beroende. I samma mån som skogsförsäljnings- 

 medlen stiga utöver vad församlingarna enligt Kungl. Maj:ts beslut fä 

 tillgodonjuta, i samma mån erhåller fonden ökad möjlighet att tillgodose 

 alla dessa ändamål. Och ytterst är staten intresserad av denna skogs- 

 förvaltning. Av dess avkastning beror det, huruvida staten skall till 

 slut behöva träda emellan eller icke, förty fondens övriga inkomster äro 

 tämligen konstanta. Det är .skogen, varav något kan göras. Visserli- 

 gen påverkas fondens budget även i hög grad av arrendeinkomsterna 

 för församlingarnas löneboställen, men därpå kan fondens styrelse — om 

 den får en sådan — icke öva något inflytande. Det är skogen vi hava 

 att hålla oss till, och det är icke det sämsta. I^Vågan gäller, den gäller 

 för församlingarna, för kyrkofonden, för staten, för nationens hushållning: 

 skola dessa 2,638 ecklesiastika boställsskogar om tillsammans 700,000 

 tunnland kunna avkasta mera genom förbättrad förvaltning? Att avkast- 

 ningen stiger genom höjda virkespris är gott och väl — på dessa pris 

 kunna vi icke inverka — men att den stiger genom mer intensiv sköt- 

 sel med iakttagande av uthällighetsprincipen, det beror pä oss själva, 

 på vårt arbete, på vår organisationsförmåga. Den förvaltning av dessa 

 naturtillgångar, som med strängt iakttagande av denna princip är mest 

 lukrativ, det är den rätta, ty skogarna äro icke till för att vara vackra 

 eller för att ruttna bort, utan de äro till för att giva vårt folk inkoms- 

 ter att leva av. Denna mer lukrativa förvaltning är den rätta, även 

 om den skulle behöva mer eller mindre särställa sig från förvaltningen 

 av övriga allmänna skogar. Alla skola vi ju vara konservativa däri, att 

 vi vilja bevara våra skogar, men icke så, att vi nödvändigt skola be- 



