DE ECKLESIASTIKA BOSTÄLI.SSKOGARNAS FÖRVALTNING. 45 I 



icke föregripa denna utredning. Och jag ber herrarna vara vänUga att 

 i den följande diskussionen beakta, att jag endast hemställer om en ut- 

 redning. Erhåller kyrkofonden en egen verklig styrelse, och uppbäres 

 dess skogsintresse av en i någon mån särskilt därpå inriktad förvaltning, 

 ser jag möjlighet till en fruktbringande utveckling a\- de stora värden, 

 som kyrkan disponerar vid sina boställen. Genom att dessa boställen 

 upphöra att vara bostadsboställen och endast så att säga bliva ekono- 

 miska objekt för avlöning av prästerskapet, underlättas en sådan utveckling. 

 Jag ser därigenom en möjlighet att beträda den väg, varpå staten slagit 

 in beträffande sina jordbruksdomäner. Små svårutarrenderade, illa be- 

 lägna boställen kunna avyttras och i stället sammanköpas stiftsskogar, som 

 äro lättare och billigare att förvalta och giva bättre avkastning. Detta 

 är emellertid framtidsperspektiv, varom det ej är värt att nu vidare tala. 



Med en sådan styrelse för fonden blir det även en möjlighet att åväga- 

 bringa ett fruktbringande samarbete mellan de centrala myndigheter, som 

 ha med ecklesiastika boställena att göra. 



Ja, mina herrar, det är snart för i6 år sedan som jag fick anledning 

 att betrakta en skog under en annan synpunkt än den estetiska. Skogen 

 blev då för mig ett ekonomiskt objekt. Det var nödvändigt att se skogen 

 såsom ett sådant objekt och jag må säga, att jag var glad, att jag kunde 

 se den även pä sådant sätt. Det var, som jag nämnde, för i6 år sedan, 

 då en av Sveriges allra främste skogsmän, en banbrytare på skogsvårdens 

 område, besökte mig och min gård. Vi gingo ut tidigt på morgnarna 

 och kommo hem sent på kvällarna och tillbragte hela dagen ute i skogen. 

 Jag må ödmjukt säga, att jag aldrig i hela mitt liv lärt mig så mycket 

 som på dessa tre dagar. Jag fick mina ögon öppnade för skogens liv 

 och lidande. Jag hörde icke endast skogens orgelsus utan också dess 

 suckar — suckarna över dess trängsel, motsvarande städernas inneboende- 

 system, över dess försumpning, över markytans förstöring, över »vargar- 

 nas» angrepp, över sin värnlöshet mot stormarnas framfart. 



Då jag gick ut ur skogen tredje dagens k\'äll tänkte jag: Vad skall 

 du ut ur skogen att göra, ut pä fälten, ut till djuren och människorna; 

 skogen är dig nog, den behöver din hjälp, där har du arbete och arbets- 

 glädje, om du än levde i hundrade år. 



Sedan dess bevarar jag en hänförd kärlek till skog, en kärlek som \uxit 

 sig starkare år efter år med det arbete för skogens trevnad och växt, 

 jag därunder utfört. Men icke blott kärlek till svensk skog utan ock en 

 varm hängivenhet och beundran för skogens sakkunniga män i detta land. 

 Denna hängivenhet hava åren gjort än mer rotfast, icke minst genom 

 den beröring med skogens män, vartill denna förening berett mig kära 

 tillfällen. De rika kunskaper, den hänförelse för uppgiften, som här möta, 



