SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT T9I5. H. 5- 



SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Förhandlingar vid överjägmästarnas sammanträde 

 inför Kungl. Domänstyrelsen den 9 — 13 november 1914. 



Vid det sedvanliga årsmöte som den 9 — 13 november 1914 hölls av rikets överjägmästare 

 inför Kungl. Domänstyrelsen behandlades ett antal för skogsstaten viktiga frågor, främst den 

 om utfärdandet av ett nytt skogsindelningscirkulär. Här nedan lämnas ett kortfattat referat 

 av förhandlingarna, varvid de olika frågorna upptagas i den ordning, de vid mötet behand- 

 lats. Vid mötet närvoro förutom generaldirektören, Kungl. Domänstyrelsens skogsbyråchefer 

 och rikets samtliga överjägmästare, även dåvarande t. f. direktören för Kungl. Skogsinsti- 

 tutet, numera rektorn vid Skogshögskolan professor A. Wahlgren samt e. jägmästarna Tor 

 Jonson och Gustaf Lundberg. 



1. Vilka erfarenheter hava vunnits vid tillämpningen av Kungl. Domänsty= 



relsens indelningscirkulär dels den 15 maj 1912 med tillägg den 17 decem= 



ber 1913 samt dels den 10 juni 1913? 



Före förhandlingarnas början erinrade generaldirektören, hurusom kommande diskussion 

 vore ämnad att tjäna till ledning vid utarbetandet av de nya indelningsföreskrifter, som do- 

 mänstyrelsen vore betänkt att utfärda, och vore det meningen att härvid åstadkomma ett för 

 hela landet gemensamt cirkulär. Cirkulären av den 15 maj 1912 och den I O juni 1913 

 avsåge, såsom dem åsatta rubriker angåve, egentligen resp. Norrland samt södra och mel- 

 lersta delarna av landet. Då nu emellertid dessa cirkulärs tillämpningssfärer faktiskt ingrepe 

 i varandra och enhetliga indelningsföreskrifter avsåges, borde cirkulären icke längre be- 

 handlas efter denna geografiska fördelning, utan såsom avseende det förra marker lämpade 

 för indelning i skalan I : 20,000 och det senare marker lämpade för indelning i skalan 

 I : 8,000 eller större. I fråga om val av skala hänvisades till av Skogsinstitutet avgivet för- 

 slag till indelningscirkulär, vari på följande sätt definierats tvenne huvudriktlinjer, vilka sam- 

 manfölle med de typer, som föranleda användandet av den mindre skalan (typ B) eller den 

 större (typ A). 



Typ B skulle användas å skogar, där markens produktionsförmåga på grund av klima- 

 tiska eller andra förhållanden vore ringa eller ekonomiska faktorer lade hinder i vägen för 

 en vinstgivande avsättning av smärre virkessortiment och en mera i detalj gående skogsvård. 



Typ A däremot skulle tillämpas å skogar, där gynnsammare förhållanden i berörda hän- 



seenden voro radande. 



Karta, Unjeiiät och mäinmg. 



Beträffande frågan om linjenätets täthet voro meningarna delade. A ena sidan förfäkta- 

 des den åsikten att avståndsmaximum borde ytterligare utsträckas, i skalan i : 8,000 till 500 

 meter eller däröver, varvid dock användandet av de längst medgivna avstånden eventuellt 

 borde grunda sig på särskilt medgivande från överjägmästare eller skogstaxator. I mellersta 

 Sverige användes vid privatförrättningar ända upp till 1,000 meters avstånd utan att linje- 

 nätet fungerat otillfredsställande. Huvudvillkoret vore endast att linjenätets täthet avpassades 

 efter skogen i fråga samt att tillräckliga stödjepunkter funnes för rågångarnas bestämmande 

 och kontrollerande å stomkartan. A andra sidan framhölls att ju tätare linjenätet vore, dess 

 tillförlitligare måste resultatet av indelningen bli, och man ville nu ha möjligast noggranna 

 och varaktiga kartor upprättade med undvikande av onödigt upprepade nymätningar. Även 

 framhölls det tätare linjenätets större betydelse från orienteringssynpunkt, speciellt ä trakter 



