SKOGSADM INISTK ATIONEN. 5 2 I 



i Norrland, där endast fåtaliga vägar funnos. Farhågor uttalades tillika att \id förrättningar 

 enligt taxa alltid längsta medgivna avstånd av ekonomiska skäl komme att av indelnings- 

 förrättaren användas, vilket talade för en snävare begränsning. 



Nuvarande bestämmelse i 1913 års cirkulär, att förrältningsmannen skulle vid skogsindel- 

 ningshantllingarnas ingivande lämna förslag å de linjer, som för framtiden borde biliehållas 

 och dessa linjer efter planens fastslällelse upphuggas, ansågs mindre lycklig, enär härigenom 

 orsakades tvenne försäljningar av ett fatal övergett stort område s])ridda träd, nämligen först 

 försäljning av vid stakningen fällda och senare, kanske ett par eller flera år efteråt, av vid 

 renhuggningen avverkade träd. Man enades om att förberörda förslag skulle ingivas ome- 

 delbart efter verkställd stakning och nödig upphuggning ske utan avvaktan på planens fast- 

 slällelse. I samband härmed ifrågasattes från visst håll, om ej upphuggningen kunde helt 

 och hållet slopas, då därmed ofta följde risk av stormfällning och rotryckning, under det att 

 från annat håll det upphuggna linjenätets bestående värde underströks. 



Overjägmästare Welander ifrågasatte huruvida icke, då mera enhetliga indelningsgrunder 

 nu eftersträvades, även en enhetlig skala å alla skogskartor över rikets allmänna skogar, t. ex. 

 1 : 10,000, kunde anses lämplig, dock med event. ställvis bibehållande i Norrland av skalan 

 I : 20,000. Ehuru decimalsystemet medgavs givetvis medföra vissa fördelar, invändes mot för- 

 slaget, dels att Norrlandskartorna i 1 : 10,000-skalan genom sin storlek komme att bliva 

 nästan ohanterliga, varförutom Norrlands enformigare markförhållandan med därav följande 

 större bestånd endast undantagsvis motiverade användandet av större skala än i : 20,000, 

 dels att alla äldre mätningar blcvo ojämförbara med de nyare och indelning med begag- 

 nande av gammal karta hart när omöjlig genom svårigheter med transponering för den med 

 småindelningar sysselsatte förrättningsmannen, som ständigt befunne sig pä resande fot. 

 Planimetrarnas gradering talatk? likaledes mot skalförändring, varjämte slutligen och viktigast 

 domänstyrelsen icke ansågs befogad att ensam föreskriva sådan ändring, utan måste styrelsen 

 i sa fall först sätta sig i förbindelse med övriga verk, för vilka denna fråga ägde intresse, 

 såsom t. ex. lantmäteristyrelsen, ekonomiska kartverket m. fl., för utrönande av huru dessa 

 ställde sig till frågan om bibehållande eller avskaffande av nu gängse system. — Av över- 

 jägmästare Wallmo förordades ett mera vidsträckt användande av I : 20,oooskalan även för 

 mellersta Sverige i fråga om större skogar. 



Beträffande kompasslinjernas inbördes avstånd föreslogs en höjning till 100 meters 

 maximum i skalan 1 : S,ooo, event. efter överjägmästarens eller skogstaxatorns beprövande i 

 varje särskilt fall. Härigenom skulle bl. a. en lämpligare taxationsprocent erhållas vid i 

 form av regelmässig linjetaxering utförd värdering av skogstillgångarna i samband med 

 indelningen. Dock ifrågasattes, huruvida icke, åtminstone i landets södra delar, där bestån- 

 den ofta voro söndertrasade, det vore alltför svårt att med loo-metersavståndet fä tillförlitliga 

 beståndsgränser och i synnerhet tillförlitlig taxering. Särskilt framhölls vikten av att linje- 

 avståndet gjordes beroende av beståndens storlek och framför allt täthet samt markbeskaffen- 

 heten. 



I skalan i : 20,000, som ju företrädesvis användes å större ensartade skogar, ansågs det 

 Stipulerade 200meters maximiavståndet av flertalet lämna tillräckligt juste residtat, om taxe- 

 ringen gjordes med noggrannhet under skogstaxatorns överinseende, vilket även visat sig 

 vid företagen kontroll å marken av senast upprättade kartor i Norr- och Västerbotten. Dess- 

 utom betonades, hurusom å Norrlandsparker utgifterna i allmänhet och således även indel- 

 ningskostnaderna måste rättas efter de från parken inflytande inkomsterna, varvid man ofta 

 måste nöja sig med en osäkrare och billigare avfattning än eljest vore önskvärt. Byråchefen 

 Ortenblad framhöll hurusom, då man endast hade att välja mellan i : 8,000 skalan med dess 

 korta och I : 20,000 skalan med dess långa avfattningsavständ, det bleve ett alltför stort 

 språng, om man använde den ena eller andra skalan å viss trakt, varför övergångsformer 

 borde finnas, såsom t. ex. en I : 8,000-skala med lättvindigare avfattning och glesare linjenät. 



Vad som vid avlattningen skall å kartan ui)ptagas. 



I fråga om områdens avskiljande genom markgränser framhölls vikten av att förrättnings- 

 männen, vilket hittills icke alltid i tillräcklig grad beaktats, å kartorna noggrant inlade de 

 försumpade markerna, vilka i synnerhet i Norrland spelade en avsevärd roll. Helst borde 

 ett särskilt tabellariskt sammandrag över sådana marker upprättas vid indelningen för erhål- 

 lande av statistik i detta hänseende. 



Bestämmelsen i 1913 års cirkulär att skiljaktighcter, vilka under perioden bortfölle, icke 

 skulle föranleda beståndsgräns, ansågs tänjbar och svårförståelig. Efter t. ex. en av^verkning 

 av V och VI åldersklasserna bleve ju ingen skiljaktighet mellan dessa bestånd. Ett förkla- 

 rande tillägg, att med denna bestämmelse avsclts t. ex. gränser mellan gallrade och ogall- 



