SKOC.SADMINISTRATIONEX. 525 



\' i rkesförråd. 



liestämmelsen att trecentimetcrskhisserna skulle kuberas efter det mitt i klassen liggande 

 hela talet framhölls verka nugot annorlunda än vid hittills använd kubering, då man be- 

 tjänat sig av tvåcentimetersklasser och kuberat enligt det lägre centimetertalet. Medeldia- 

 metern i t. ex. klassen 8 — 10 cm. komme att ligga vid ungefär 9 '/.. cm. med någon varia- 

 tion, beroende pä frekvensen i de olika dimensionerna. När man nu kuberade efter 9 cm. 

 komme alltså en avrundiiing nciUit på c:a '/» cm. att äga rum mot på i cm. förut. För 

 högt resultat torde i varje fall ej behöva befaras. I )å de flesta mUtningsfel ginge i jiositiv 

 riktning vore fördelaktigt med en liten avrundning nedåt. 



Överjägmästarc Welander förfäktade äldersbestämningens absoluta nödvändighet. Det vore 

 icke tillräckligt att uppdela skogen i enbart mogenhetsklasser, utan fröträd och värdefullare 

 överståndare, eller, vid utpräglad tvååldrig beståndsform, överbeständet borde med angivande 

 av ålder redovisas på särskild rad i beslåndsbeskrivningen. Enligt nuvarande metod skulle 

 visserligen förrättningsmannen ur mogenhetsklasserna i ålderssammandragen bilda ålders- 

 klasser, men man kunde dock icke nu erhålla tillförlitliga kubikmassor vid varje ålder. Det 

 vore nödvändigt att få fram skogens åldersvisa fördelning även inom den stora gruppen 

 »övermogen skog», ty denna vore ingalunda en likformig massa. 



Jägmästare Jonson äter ansåg, att åldern som mätare pä mogenheten endast vore ett sub- 

 stitut. Ett ungbeständ kunde visserligen alltid sägas vara omoget, men vid den kritiska 

 åldern vore ej längre åldersuppgiften allena utslagsgivande, utan fastmer skogens allmänna 

 habitus, och gällde detta speciellt vid länga omloppstider. Äldersstatistiken finge icke över- 

 skattas, utan en fördelning i mogenhetsklasser vore ofta att föredraga och i blädningsskogen 

 nära nog nödvändig. Så länge man i Norrland arbetade med sä dåliga tillväxtförhållanden, 

 att man måste vänta på skörden ofta 200 ä 300 är, kunde det ej vara stor idé att söka 

 bestämma pä 20 år när, när skogen kunde avsättas. Visserligen kunde det konstateras, att 

 skogen bäst kunde avverkas vid en viss medelålder, men vissa träd eller bestånd kunde också 

 vara mogna långt tidigare än denna ålder eller stundom först långt senare. 



Aldersklassfördclningcn vore dessutom i vissa fall praktiskt outförbar, i det man saknade 

 varje möjlighet att avfatta alla åldersgränser, varför det heterogena beståndsmaterial, man 

 vid indelningen erhöUe, ofta bättre kunde uppdelas i mogenhetsklasser. 



Överjägmästare Welander varnade för alltför stor stränghet vid bedömandet av Norrlands 

 avsättningsförhållanden som dåliga. Speciellt gällde detta vid indelningsplaners upprättande, 

 då man icke alltid finge gå ut från förhandenvarande avsättningsförhållanden, utan därest 

 dessa, som ofta vore fallet, hade all utsikt att snart bättras, finge man vid indelningen an- 

 vända intensivare metoder. Vad äter det heterogena beståndsmaterialet beträffade, höll över- 

 jägmästare Welander före, att Norrlands skogar voro tämligen likåldriga, under det att andra 

 mötesdeltagare ansägo dem såsom mycket olikåldriga, och just på denna olika grunduppfatt- 

 ning syntes den långvariga diskussionen hava uppbyggts. 



Vidare framhölls under diskussionen inkonsekvensen i det s. k. Norrlandscirkulärets be- 

 stämmelser, att spridda, skadade eller mera övermogna träd, som icke med gott ekonomiskt 

 resultat kunde avverkas enbart för sig, skulle hänföras till den avverkningsmogna, friska 

 skogen, detta uppenbarligen för att få ned den slutsumma skog, som kunde ekonomiskt till- 

 godogöras. Statistiken bleve dock härigenom missvisande, ty ä ett skogbcväxt lågfjäll t. ex. 

 där man pä grund av fjällgränsens befarade nedgående ej vågade avverka, skulle sålunda 

 all skog prickas som frisk, ehuru den kanske i verkligheten vore genomgående starkt röt- 

 skadad. Bestämmelsen borde därför borttagas och utbytas mot föreskrift, att anteckning skulle 

 göras, om hinder för avverkningen föreläge. 



Ett framkastat förslag om att mogen skog naturligast borde definieras som skog av minst 

 omloppstidens ålder, bemöttes därmed att — även om den stipulerade ^/^-gränsen måhända 

 icke vore lämpligast — den översta gränsen (d. v. s. = omloppstiden) dock icke borde' an- 

 vändas utan en ålder något under denna, enär man väl förr eller senare skulle komma där- 

 hän, att skog äldre än omloppstiden i normala fall icke förefunnes. Det vore också av vikt 

 att klassificera, vad som hörde till för- och huvud- eller slutavvcrkning och då syntes nu- 

 varande gräns väl avvägd. 



Provträd. 



Provträdstagandet vore enligt nuvarande metod förenat med vissa teoretiska olägenheter. 

 I glesa bestånd finge man nu lika många provträd pr har som i tätslutna, varför bl. a. ålders- 

 statistiken för skogen i sin helhet bleve bristfällig, om den stöddes på provträden. Teoretiskt 

 lämpligare vore den vid Värmlandstaxeringen använda metoden att taga vart n:te träd till 

 provträd, men då denna metod hade den nackdelen, att det vore svårt alt hålla reda på 



