528 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



gallring, del sannolika utbytet föreslås med ledning av erfarenhet om vad som under lik- 

 nande förhållanden kunnat uttagas. 



I gallringsförslaget fördelas bestånden lämpligen på två serier, varvid till den första föras 

 sådana, från vilka värdefullare sortiment utfalla, medan till den andra föras bestånd med 

 mindervärdigt utbyte. 



Inom vardera serien ordnas bestånden i femåriga grupper allt efter den tidpunkt under 

 vilken gallringen förutsattes böra ske, och skall sålunda arealen av de bestånd, som föreslås 

 till upprepad gallring, i förslaget införas lika många gånger, som gallring bör företagas. 

 Gallringsförslaget skall summeras på sådant sätt, att därav tydligt framgår, dels huru stor 

 areal, som i medeltal årligen bör genomgås av gallringar för att dessa skola medhinnas 

 under perioden, dels ock den beräknade årliga kubikmassan av gallringarna, vilken senare 

 siffra dock är att anse som ungefärlig och endast avsedd till ledning för bedömande av 

 skogens avkastningsförmåga. 



A skogar eller hyggesföljder, där beständen till övervägande grad äro av utpräglad olik- 

 åldrig typ, så att ett särskiljande av huvud- och föravverkningar svårligen låter sig utföras, 

 kan avverkningsförslaget upprättas gemensamt, dock med angivande av den virkesmängd, 

 som inom varje föreslagen avdelning väntas utfalla av de vid taxeringen särskilda mogen- 

 hetsklasserna. Även här bör den väntade skörden ur »utvecklingsbara» åldersgrupper ingå 

 som ett tillägg till den genom formeln erhållna avkastningen av mogen och övermogen skog, 

 och beräknas dess mängd enligt i skogen gjorda anteckningar, grundade på provuppskatt- 

 ning eller okulärt bedömande.» 



Den härefter vidtagande diskussionen anknöt sig förnämligast till frågan om en avverk- 

 ningsformels berättigande över huvud och i så fall vilken. Med ledning av jägmästare Jon- 

 sons i Norrlandstidskriften publicerade uppsats om avverkningsberäkning, hade däri angivna 

 förrådsformel kommit till användning vid Norrlandstaxeringarna och hade till synes goda 

 förutsättningar, då den toge hänsyn till olika mogenhetsgrader och gåve ett större belopp 

 ju mer mogen skog funnes i förrådet. I fråga om Norrlands övermogna skogar, som måste 

 realiseras, så snart förhållandena i övrigt så medgäve, bleve resultatet dock icke tillräckligt 

 högt, varför man i regel i avverkningsberäkningen medtagit endast de två lägre mogenhets- 

 klasserna och delat upp den övermogna skogen till uttagande på 10 a 20 år, stundom när 

 förrådet av övermogen skog vore mycket stort upp mot 30 år, detta senare för att undvika 

 allt för stor nedsättning av virkeskapitalet samt med hänsyn till föryngringssvårigheter; och 

 skulle detta uttagande ske med besparing å den mogna men friska skogen. 



Åtskilliga ställde sig dock tveksamma inför frågan om fastställelse av viss formel, vilken 

 kunde inverka så, att förrättningsmannen beräknade avverkningsbeloppet alltför schablon- 

 mässigt utan tillräcklig omtanke och resonemang. Man finge dessutom hoppas, att revir- 

 förvaltarna komme att ägna mera tid och intresse åt indelningsplanernas granskning än förut, 

 och vidare borde förrättningsmannen tvingas att i planen lämna sä mycket uppgifter till kon- 

 troll, att hans omdöme ej finge allt lör stort spelrum. 



Överjägmästare Wallmo föreslog att i stället för hänvisning till formel i cirkuläret borde 

 föreskrivas, att förrättningsmannen vid avverkningsbeloppcts bedömande skulle iakttaga; 



att söka klargöra de normala virkesförråden för varje åldersklass på olika boniteter, 



att bestämma omloppstiden, 



att för varje åldersklass föreslå avverkningsbelopp med hänsyn till att~så småningom 

 reglera virkesförrådet till det normala samt slutligen 



att, beträffande skog över omloppstidens ålder, motivera inom vilken tidsperiod detta 

 kapital borde uttagas. 



Sedan överjägmästare Welander uttalat sig för lämpligheten av, att vid avverkningsberäk- 

 ningens upprättande hänsyn borde tagas till angränsande skogars tillstånd i övrigt, varige- 

 nom den mogna skogen skulle kunna tidigare tillgodogöras med motsvarande besparing av 

 friskare skog, uppstod meningsutbyte, huruvida dvlik bestämmelse om jämkning borde in- 

 tagas i indelningsplanen eller i föreskrifterna angående upprättandet av utsyningsförslagen. 

 Härvid framhölls bl. a. svårigheten att, när en indelning av närliggande skogar kanske 

 krävde ett I o-tal år, i indelningsplanen taga hänsyn till virkesförråd, som man icke kände, 

 varförutom det icke skulle te sig fördelaktigt att i själva planen föreslå en avverknings- 

 minskning. Om jämkningarna, vilka naturligen komme att avse huvudavverkningarna, da 

 gallringar o. d. icke kunde eftersättas, årligen bestämdes i utsyningsförslagen vore detta 

 mera tilltalande, än att man för hela perioden klavband sig av en bestämmelse i den fast- 

 ställda planen, ty till följd av ändrade avsättningsförhållanden m. m. kunde man vilja flytta 

 det större uttaget frän en skog till en annan. 



Jägmästare Jonson ansåg, att mycket skulle kunna vinnas, om i indelningsförordnandet 



