SKOGSADMINISl KA riONKN. 53 I 



för utförliga och dyrbara — annonser. Bättre valuta orhöllc^ iiu-d korta annonser i ett 

 flertal tidningar än med en detaljerad annons införd i endast en ortstidning. Även länssty- 

 relsernas annonsering lämnade luiderstundom åtskilligt övrigt att önska, men när väl skogs- 

 staten fatt system i sin annonsering, kunde nog en förbättring även härutinnan förväntas. 

 Ett ytterligare önskemal vore. att jägmästarna sände specialujipgifter till kända spekulanter. 

 Mötesdeltagarne enades slutligen om lämi)lighelen av, att domänstyrelsen lämnade direktiv i 

 enlighet med under diskussionen framställda förslag. 



V. Centralisation av försäljningar. 



P^örslag väcktes att försäljningarna skulle ännu niera centraliseras, då ju köparna å >in 

 sida sammanslöto sig för att hälla ned prisen. Visserligen föredrogo intresserade jägmästare 

 att själva sköta försäljningarna, men det vore svårare för dem att var för sig stå emot in- 

 köpsföreningarna. Detta gällde särskilt kolförsäljningen, där de enskilda jägmästarna väl 

 knappast fingo anbud annat än från kolköpsföreningarna. Utbjödos större partier pä en gång 

 kunde nog konkurrens åstadkommas. Hittills hade rätt mycket kol utbjudits genom domän- 

 styrelsens försorg och man hade nog därigenom fått in nya spekulanter. Att mindre lyck- 

 ligt resultat i fräga om pris och leveransvillkor i enstaka fall ägt rum vid denna metod, 

 fmge icke räknas metoden till last utan hade varit beroende bl. a. därpå, att revirförvaltarna 

 icke tillhandahållit styrelsen de nödiga uppgifterna. Såväl från Mellersta Norrlands som 

 Östra, Västra och Södra distrikten kunde bättre priser konstateras, sedan domänstyrelsen 

 tagit hand om kolförsäljningarna. I fräga om Bergslagsdistriktet äter ansågs centralisationen 

 hellre böra ske hos överjägmäslaren. Kolen behövde nu där obetydligt fraktas per järnväg, 

 men om sä skulle ske i större skala, komme missnöje att uppstå hos torparna, vilka, liksom 

 staten, måste finna del fördelaktigare att få kolen mätta i »stälpstig» än genom kuberad järn- 

 vägsvagn, där de ho])packades mera. Dessutom betalades kolen bättre vid de närliggande 

 bruken. Lokalkännedom vore likaledes av vikt vid försäljningarna. 



VI. Förbud mot kottplockning å stående träd. 



Överjägmästare IJarthclson, som inom riksdagen väckt motion om förbud att ä annans 

 mark plocka tall- och grankott frän stående träd, vilken motion bifallits i första kammaren 

 men fallit igenom i andra kammaren, sade sig vilja återupptaga frågan nästa riksdag, därest 

 domänstyrelsen och överjägmästarna med sina yttranden ville understödja motionen. Ehuru 

 frågan icke direkt tillhörde mötesprogrammet, ansågs den likväl vara av så stor betydelse 

 även för statens skogar, att detta väl motiverade densammas diskuterande och ett klarstäl- 

 lande av mötesdeltagarnas uppfattning av den nytta ett dylikt förbud kunde medföra. Som 

 talande skäl för sådant förbud framhölls bl. a., att till följd af kottens relativt höga för- 

 säljningspris en ganska ödesdiger kotlplockningskonkurrens uppstått, (rrenar sågades av eller 

 ncdbrötos och även kottplockningsmaskinerna voro skadliga. Visserligen förbjöde lagen 

 dylik skogsskada, men att årligen, under hela den tid kottplockarna grasserade i skogen, 

 bevaka denna vore omöjligt. Icke minsta skadan förorsakades därigenom, att kotten aflägsna- 

 iles frän fröträd och träden i hyggeskanterna, varigenom äterväxten äventyrades, vilket även 

 omöjliggjorde tillämpningen av 1903 års skogslag. Oavsett kottförlusten komme härtill ytter- 

 ligare, att man vid köp av frö vore utsatt för risken att fä olämpligt dylikt. 



Samtliga mötesdeltagare uttalade sig för önskvärdheten av ett förbud i nu antydd rikt- 

 ning, varvid övcrjägmästare Wclander likväl, enär kottplockningen vore en mångenstädes 

 viktig inkomstkälla för den fattigare befolkningen och dä i realiteten icke nämnvärda ska- 

 dor syntes genom denna plockning hava förorsakats i Norrland, ifrågasatte, huruvida icke 

 Konungens befallningshavande l)orde äga utfärda dylikt förbud, då därigenom bättre hänsyn 

 kunde tagas till olika ortsförhällanden. Detta förslag bemöttes av åtskilliga talare. Även 

 om skadorna icke förmärktes så myckel, dä man vandrade inne i skogarna, voro de lätta 

 att konstatera i närheten av kommunikationsled. Meningen vore ej heller att genom för- 

 budet beröva det fattigare folket denna arbetsförtjänst, tvärtom hade man i sin hand att göra 

 visst val av person, så att de fattigaste kunde beredes törelrädesräll. Kottplockning å fällda 

 träd och toppar vore ju dessutom alltjämt tilläten för en och var. 



VII. Avverkningskontrollens ordnande å allmänna skogar i de norrländska 



distrikten. 



Närmaste orsaken till att detta ämne upptagits pä programmet vore klagomål, som an- 

 förts både hos vederbörande överjägmästare och domänstyrelsen med anledning av att en 

 revirförvaltare utfärdat bestämmelse, att virkesköparen skulle vid vattendraget upplägga pap- 



