SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1915. H. 7. 



Nyare principer för avverkningens utförande. 



I. Föredrag 



vid Svenska Skogsvårdsföreningens årsmöte den 16 mars 1915- 



Av Gunnar Schotte. 



Gå vi långt tillbaka i tiderna och tänka oss, huru skogarna föryngrat 

 sig, skola vi finna, att föryngringen uppkommit på tvenne olika sätt. 

 De gamla träden torkade och föllo omkull, och härigenom uppstodo 

 större eller mindre luckor. I dessa spirade sedan så småningom åter- 

 växten upp. — Föryngringen uppkom på ett sätt, som påminde om, 

 vad vi i senare tider kallat blädningsbruk. 



Men så härjade också skogseldar, antända av åskan, och dä kunde 

 större eller mindre områden bliva kallagda. Äterväxten kom mera jämn- 

 åldrig upp på ganska stora ytor, såsom efter ett trakthyggesbruk. 



Jag har velat erinra om detta tvåfaldiga sätt, på vilket naturen föryngrat 

 skogarna åt oss, då man ofta felaktigt får höra, att blädningen bl. a. 

 skulle ha den fördelen, att den vore naturligare än trakthuggningen där- 

 igenom, att alla skogar i naturen skulle föryngrat sig gruppvis. 



När människan tillgodogjorde sig skogen för eget behov, då tog hon ut 

 virket genom planlös plockblädning. Den dimension, man behövde, tog 

 man, där den närmast och bekvämast kunde påträffas. Men när det 

 gällde avverkning för andra ändamål, dä användes redan för århundra- 

 den sedan trakthuggning. Jag behöver blott erinra om finnarnas svedje- 

 bruk, om pottaskebränningen i södra Sverige, om kolfallen i mellersta och 

 norra delarna av vårt land. — På så sätt ha både olikåldriga och lik- 

 åldriga skogar uppstått. Jag vågar påstå, att de senare — de likåldriga — 

 förekomma å den vida större arealen i vårt land. 



När så skogsvetenskapen fick hand om skogarna — då först i Tysk- 

 land — förordades till en början, åtminstone för boken, den gruppvisa 

 föryngringen — Femelschlagbetrieb, jardinage concentré — av sådana 



