560 GUNNAR SCHOTTE. 



skogshushållningens koryféer som Georg LUDViG Hartig, HEINRICH 

 VON COTTA och GOTTLOB KÖNIG. Men snart var man inne på den' 

 rena kalhuggningen — Pfeils namn är härvid särskilt fästat. Trakt- 

 huggningen grep alltmera omkring sig. Den hade ju obestridligen 

 också vissa fördelar vid skötseln av tallskogar och även granskogar vid 

 mera extensiv hushållning. Den rena och likåldriga skogen blev skogs- 

 hushållningens ideal. — Så småningom började man likväl få ögonen 

 öppna för trakthuggningens skuggsidor. Insektsangrepp, frost och torka 

 hemsökte kulturerna. De unga plantskogarna av tall fingo ofta ett jäm- 

 merligt utseende genom krokiga och svaga stammar. Trakthuggningens 

 vedersakare skyllde det sistnämnda på planteringen — vi veta, att det 

 var användandet av olämpligt frö, som var orsaken, men proveniensfrågan 

 var då ännu ej känd. Hjälpkulturerna krävde också betydande kost- 

 nader. Den oerhörda utbredningen av likåldriga, rena bestånd bragte 

 även de äldre skogsbestånden i fara. Stormar, insekter och svampar 

 började härja starkt. Trakthuggningen hade med den strängt genom- 

 förda äldre formen av traktblädningen det gemensamt, att blandskogarna 

 försvunno. Resultatet av den sistnämnda — traktblädningen — blev 

 uppkomsten av stora rena bokskogar, och efter kalhyggena erhöllos 

 rena barrskogar antingen av tall eller av gran. Redan från mitten av 

 1800-talet började i Tyskland resa sig en reaktion mot den överdrivna 

 formen av traktblädning och framför allt mot kalhuggningen — särskilt 

 kanske mot skogsindelningsförfarandet för trakthuggningen — P^ach- 

 werks-metoden. Det är också påtagligt att skogarna tillfogades bety- 

 dande skador genom dennas schablonartade, byråkratiska tillämpande. 



Den ekonomiska verkan ansågs ej heller bli lysande genom den me- 

 toden. Det blev emellertid icke en skogsman av facket beskärt att 

 först bringa dessa frågor till eftertanke, utan det var en ingenjör, som 

 — för att tala med TiCHY — »gav första uppslaget till rättelse av den 

 till så betänklig självgodhet komna optimismen beträffande skogsindel- 

 ningen». Det var Max Robert Pressler, som utkastade den ena strids- 

 skriften efter den andra. 



Och så uppträdde på 1880-talet Karl Gayer med sitt rop »åter till 

 naturen». Han ville, som vi veta, återföra de rena likåldriga bestånden 

 till gruppvis blandade, olikåldriga. Han blev härigenom en ivrig före- 

 språkare för blädningen. I början på 1890-talet blev BORGGREVES bläd- 

 nings-gallring en källa till mycket tvistefrö mellan i första hand de tyska 

 skogsmännen, men även i andra länder gingo stridens vågor högt. Det 

 är också mycket tvivelaktigt, om bestånden verkligen kunna från ärftlig- 

 hetssynpunkt grundas — såsom BORGGREVE ville — på de medhärskande 

 träden eller tvåorna i skogsförsöksanstaltens beteckningsschema. BoRG- 



