NYARE PRINCIPER FÖR AVVERKNINGENS UTFÖRANDE. 56 1 



GREVES insats var emellertid betydande jjjenom det ökade intresse, som 

 han lyckades åstadkomma för såväl en intensiv beståndsvård som för 

 blädning över huvud ta^^et. 



Även om allt fortfarande trakthyggesbruket är det vanligaste i åtmins- 

 tone Preussen och Sachsen och flera andra tyska stater, så finnes det 

 knappast någon, som numera uppträder och försvarar detsamma, när det 

 gäller stora hyggen. Man har tagit intryck från motståndarna och mode- 

 rerat storleken av kalhyggena högst betydligt. Härom vittnar bland an- 

 nat Mayr's förslag om Klcinbcstandsivald, varom jag längre fram skall 

 orda mera. — Till sist har professor C. WaGNER år 1907 förvånat den 

 skogliga världen med ett helt nytt skogsbrukssätt, Blendersaiimschlag, 

 vartill ia" också strax skall återkomma. 



Gå vi sä till utvecklingen i vårt land, så var det ju ett stycke in på 

 1800-talet, som man kan börja tala om ett mera hushållsmässigt skogs- 

 bruk. Vi importerade då Fachwerks-metoden från Tyskland, och — när 

 det gällde södra och mellersta delarna av landet — var skogsmannens 

 enda skogsvärdande sysselsättning att staka ut sina hyggen och even- 

 tuellt ställa fröträd. Någon särskild beståndsvård eller mera invecklad 

 föryngringsmetod — utom sådd och plantering naturligtvis ■ — kom honom 

 ej vid. Och i Norrland, när avverkningarna frän 1860-talet togo fart, 

 utdrevos ju blott de grövre dimensionerna. Någon särskild tanke på 

 återväxten skedde ej och kunde ej heller ske. 



Direktör C. G. Holmerz vid skogsinstitutet tog starkt intryck av Gayer, 

 och vid undervisningen framlyste hans sympatier för blädningen — sär- 

 skilt traktblädningen. Men detta påverkade ej mycket praktikens män. 

 Trakthuggningen florerade allt fort, understödd av sådana kraftiga viljor 

 som J. O. AF ZelléN och C. M. SjöGREEN. Den sistnämnde gick 

 givetvis för långt. Jordmånen var därför gynnsam hos de yngre skogs- 

 männen, när Uno Wallmo år 1897 uppträdde med sin bok »Rationell 

 avverkning». Om denna bok uppstod nu, som vi väl alla minnas, en 

 ganska het strid. De äldre skogsmännen ropade »korsfäst», de yngre 

 liksom de enskilda skogsägarna sågo på den med mera sympati. Det 

 är nu 18 år sedan dess, och stridens hetta har nog lagt sig mycket — 

 även om Wai.LMO genom en och annan alltför påtaglig överdrift då 

 och då fått den att ånyo blossa upp. Alla erkänna numera den bety- 

 dande insats, Wallmo gjort på att höja beståndsvärden. Från fdryng- 

 ringssynpunkt, stå däremot många mera skeptiska mot hans »rationella 

 blädnings» allmängiltighet. Svårigheterna att i våra vidsträckta skogs- 



