564 GUNNAR SCHOTTE. 



ungefär samtidigt avlägsnas hälften av fröträden. 5 — 6 år härefter tagas 

 de öfriga fröträden bort, även om föryngringen ej överallt lyckats. I 

 senare fallet sker ibättring genom plantering. Mayr, som var en av 

 de mest vittberesta skogsmän, som funnits, anser, att hans metod passar 

 för varje beståndsstorlek, för varje slags bestånd och för varje klimat. 



Som var att vänta har Mayks förslag ej fått »någon vidare god press». 

 De flesta ha ej — även om de värderat hans Waldbau i övrigt och 

 hans beståndsvård — brytt sig vidare om hans »småbestånd». Från 

 ett håll har framhållits, att småbestånden bli alldeles för många, för att 

 revirförvaltaren skall kunna hålla reda på dem. Forstmeister KlENiTZ 

 har sålunda räknat ut, att för hans revir om blott 4,662 hektar, skulle 

 så småningom uppstå 1,554 — 15,540 småbestånd, vilka blevo omöjliga 

 att sköta i detalj. Vi se här en liknande anmärkning, som den HOLM- 

 GREN framfört mot luckhuggningen hos oss. — Praktiskt genomförbart 

 är i varje fall ej Mayrs förslag, även om det skulle motsvara idealen 

 av naturföryngring. För att medgiva ljushuggning måste de rena be- 

 stånden t. ex. förses med underväxt vid 50 års ålder, vilket åtminstone 

 i vårt land är outförbart, med undantag av på de ställen, där den själv- 

 mant infinner sig. Men Mayrs förslag har ändå sitt stora intresse, var- 

 för jag här i dag velat något utförligare omnämna det. Det är nämli- 

 gen ett sista försök att uppbygga skogshushållningen på rena bestånd 

 och på trakthuggning. Men förslagsställaren har måst moderera den 

 gamla trakthuggningen högst betydligt och kan ej rekommendera större 

 hyggen på ett ställe än 3 hektar — i särskilt extrema undantagsfall 5 

 hektar. Men jag tror, som sagt, att högst få komma att vidare reflek- 

 tera ens å Mayrs småbestånd, och de torde därför ej heller bli så in- 

 ternationella, som han velat. Jag tror man tryggt kan avföra detta sista 

 försök att generellt sträva efter rena bestånd från dagordningen. 



Framtidens lösen blir nog i stället: skogsbruk med blandade be= 

 stånd. Man kan väl säga, att den numera härskande ekonomiska hus- 

 hållningens mål är — åtminstone teoretiskt sett — att nå den högsta 

 markräntan. Den hushållning, som vill följa denna princip, måste ju 

 då, för att ej vara ologisk, främst hava till ögonmärke att bibehålla eller 

 höja just denna markens alstringskraft. Detta sker genom att humus- 

 lagrets beskaffenhet är det bästa möjliga. Och härtill bidraga, som vi 

 veta, de blandade bestånden mera än de rena. 



Men hur erhålla dem? Man kan anlägga dem direkt genom skogs- 

 odling. Resultatet nås härvid bäst, som överjägmästare Bartiielson 

 visat, genom sådd av blandat frö. Detta dock helst under förutsättning 

 att bestånden tidigt genomgallras en gång för att förliindra, att det ena 

 trädslaget får taga överhand på det andra. 



