566 GUNNAR SGHOTTE. 



han skogsodla, så sår han helst, men förresten får han mer än tillräck- 

 Hgt med plantor å sina kanthyggen. Han skulle därföre också kunna 

 vilja förvisa inte blott planteringssnörena utan även hela plantskolorna 

 till Skansen, om det funnes en sådan inrättning i Wiirtemberg! 



Huvudsynpunkten i den Wagnerska kantblädningen är ett utnyttjande 

 av de för föryngringen gynnsammaste meteorologiska faktorerna. Av 

 dessa faktorer äro regn och solsken samt deras tillträde till olika bestånds- 

 kanter av största intresse. Av det vid lugnt väder, d. v. s. lodrätt, 

 fallande regnet, stannar visserligen en del i kronorna, men regnet verkar 

 i övrigt likformigt å alla beståndskanter. Det med kraftig västanvind 

 kommande regnet tränger ett stycke in i beståndets västkant, men å andra 

 sidan blir ett stycke utanför ostkanten ej fuktat. Jämföra vi så detta 

 förhållande med solens tillträde till beståndskanterna, så veta vi ju, 

 att de östra, södra och västra kanterna äro mest utsatta härför. I detta 

 fall bli nu de östra och södra kanterna ogynnsammast för föryngringen, 

 då solen där verkar starkt och regnet uteblir vid västanvinden — 

 det mesta regnet kommer också med västanvinden. På nord- och nord- 

 västsidan av ett bestånd är daggbildningen bäst. Marken och växtlig- 

 heten bli mindre uppvärmda av solen, daggbildningen börjar tidigare 

 om aftonen, fortgår rikligt under natten och långt fram på morgonen. 

 Denna nord- och nordvästkanternas större fuktighet kan bevaras länge, 

 då de ej under hela dagen belysas av solen. De hjälpa härigenom de 

 unga plantorna över de heta, torra dagarnas törstperioder. 



Då man vill utnyttja de kala fläckarnas större markfuktighet för den 

 naturliga föryngringen, måste man lägga dessa fläckar i det äldre bestån- 

 dets skugga, samt så att de på det hela taget mest utsättas för vegeta- 

 tionsperiodens nederbörd. Detta är blott möjligt med en hyggesriktning 

 från nordväst till sydost eller från norr till söder. Dessa hyggesriktningar 

 äro också grundläggande för Wagners föryngringsmetod. Han anser dock 

 en hyggesriktning från norr till söder mest ändamålsenlig, emedan de 

 med föryngringshuggning angripna bestånden härigenom ej så mycket 

 utsättas för väststormarnas faror, som vid en avverkning från nordväst. I 

 de Piickler-Limburgska skogarna nära Gaildorf i Wiirtemberg, där Wag- 

 NER utbildat sin hyggesmetod långt innan han blef professor, föras hugg- 

 ningarna nästan undantagslöst från norr till söder. Genom en massa 

 undersökningar i granbestånd har Wagner vidare funnit, att de nord- 

 västra beståndskanterna äro fröbarast och att nordkanterna komma härnäst. 

 Först i andra rummet lämna nordostkanterna och de västkanter, som 

 eventuellt äro skyddade för vinden, goda fröskördar. Däremot skola de 

 för vinden starkt utsatta västkanterna samt syd- och ostkanterna och de 

 mellan dessa liggande riktningarna vara mer eller mindre sterila. 



