NVARK l'RINCIPER KÖR AV\KRKNIN(;KXS UTKÖRANDE. 577 



avverka mot vindriktningen, och han av\erkade i kilar, började i undre delen 

 av sluttningen och gick uppför i kilar; i var och en av dessa fanns en väg 

 och så fördes virket på detta sätt nedför vägen. Han höll icke strängt pä 

 nordranden och bevisade, att det faktiskt icke var så nödvändigt att avverka 

 från norr till söder. Detta kan ju bero ])å de lokala förhållandena. I 

 Schwarzwald med dess höga läge och stora medelnederbörd och goda klimat 

 möj liggöres föryngringen så gott som i vilken riktning som helst. Jag fick 

 tillfälle att övertyga mig härom vid mitt sammanträffande med den utomor- 

 dentligt älskvärde revirförvaltaren, doktor I^berhard. I bestånden ingå tall, 

 gran, silvergran och bok. 



I vad mån denna föryngringsmetod i stort sett kan användas i vårt land 

 kan man icke nu yttra sig om. Det finns mycket, som talar för, och det 

 finns mycket, som talar mot, och för närvarande finnes kanske mera, som 

 talar mot än för, därför att våra skogar i allmänhet icke äro inriktade på 

 intensiv skogsskötsel. Våra revir, de privata såväl som statens, äro ofta myc- 

 ket stora, och för att denna metod skulle kunna användas, fordras att revir- 

 förvaltaren känner i varje detalj sin skog. Detta kan man icke under nu- 

 varande förhållanden begära i vårt land, och dessutom skulle det taga ofantlig 

 tid att utföra de stämplingar, som ble\e erforderliga. Jag kan nämna, att 

 doktor Eberhard, som tillsammans med sin assistent hade att sköta 2,000 till 

 3,000 hektar, ansåg, att detta var för mycket för att han skulle kunna sköta 

 det riktigt. Huru skulle det då gå hos oss, där vi på en hand ha områden, 

 omfattande 30,000 — 50,000 hektar och ännu mera. Vidare äro vi här i vårt 

 nordliga land helt och hållet hänvisade till vintrarna. Jag talar nu ej om 

 Norrland, då jag icke tillräckligt känner förhållandena där. För att tillämpa 

 denna metod fordras vidare ett stort vägnät, som gör, att man kan driva ut 

 virket hela året om. Vad dessa vägar beträftar, så \\\\ jag här inflika, att 

 detta är en fråga, som vad södra Sverige beträftar är ytterst viktig och för 

 övrigt en fråga, som står på dagordningen. Om vi icke bygga vägar, så 

 kunna vi icke taga ut, vad vi skulle kunna taga ut med den skötsel, som vi 

 sträva efter. 



Professor Schotte: Den föregående talaren ställde sig ganska skeptisk till 

 frågan, huruvida man redan nu skulle kunna använda denna metod i vårt 

 land. Som jag nämnde i mitt föredrag, kan metoden endast användas för 

 vissa skogar och sådana, som icke äro för gamla. Han sade vidare, att det 

 finnes mycket, som talar för metodens användande hos oss, men också myc- 

 ket och kanske mera, som talar emot. Ja, det tror jag också, men jag skulle 

 vilja säga, att kunna vi ej försöka använda oss av kantblädningen, emedan 

 den är ett ganska intensivt skogsbrukssätt, så kunna vi ännu mindre betjäna 

 oss av den vanliga luckhuggningen, som borde kräva ännu mera tillsyn. 



Jägmästare Holmgren: Det \ar intressant att höra denna redogörelse från 

 de tyska skogarna. Den här frågan är för oss av mycket stort intresse, detta 

 sä mycket mera, som metoden möjligen under vissa förhållanden skulle kunna 

 tillämpas i våra skogar. Jag för min del håller mig såsom norrlänning till 

 de norrländska förhållandena. Jag vill då säga, att jag icke kan inse, att 

 det föreligger någon som hälst möjlighet att använda metoden i de norrländska 

 skogarna, därtill är metoden alldeles för detaljerad. I Norrland läggas hyg- 

 gena ut med hänsyn till olika omständigheter, vilket gör, att det i ])raktiken 

 icke kan vara möjligt att tillämpa detta tillvägagångssätt. Men dessutom har 



