584 ^II-S (;. RINGSTRAND. 



gör emellertid, att man — i trots av byråchefens lilla artighet mot forst- 

 mästarekären — ställer sig tveksam rörande vederbörandes önskan att i statens 

 skogsadministration bereda en, om ock endast tillfällig, plats åt denna kårs 

 medlemmar. Då jag såsom bevis för deras duglighet för arbetena i fråga 

 anfört den omständigheten, att de funnit användning vid Värmlandstaxeringen, 

 framhåller herr H. däremot, att de grundläggande arbetena för uppgörande 

 av hushållningsplaner för allmänna skogar i sammanhang med virkesförrådets 

 inventering äro av helt annan art, än de arbeten, som utfördes vid ^'ärmlands- 

 taxeringen. Detta är nog så till vida sant, som dessa senare, vilka voro 

 ganska invecklade, måste anses hava kraft större ordningssinne och mera 

 precision än de förra. Att forstmästarna dock utförde dem väl framgår av 

 den kontroll, som av Värmlandstaxeringens ledning verkställdes, och för vilken 

 redogöras i kommissionens betänkande sid. 68 o. f. — När herr H. i denna 

 sak slutligen påstår, att lägre kursens (den nuv. forstmästarekursens) elever 

 »icke alls» erhålla samma utbildning som den högre kursens (jägmästare- 

 kursens), så gör han sig nog skyldig till en smula överdrift. Det kan ju f. ö. 

 i detta sammanhang erinras därom, att jägmästarekursens elever redan, medan 

 de vistas vid skogshögskolan, aktivt deltaga i utförandet av just ifrågavarande 

 slag av arbeten. Vilja vi slutligen vara uppriktiga och ej giva oss sken av 

 att vara mer, än vi verkligen äro, så må vi erkänna, att dessa förberedande 

 arbeten, insamlingen av primäruppgifterna, ej kräva någon högre grad av 

 vetenskaplig utbildning. Däremot fordras ordningssinne och ett noggrant 

 iakttagande av arbetsprogrammets föreskrifter jämte en viss manuell färdighet 

 i användande av enklare mätningsinstrument. Dessa förutsättningar för ett 

 gott arbete finner man helt visst lika ofta hos en forstmästare som hos en 

 jägmästare. Att uppgöra arbetsprogrammet för en förrättning, varom dock 

 nu ej alls är fråga, fordrar naturligen en djupare insikt uti hithörande delar 

 av det fackliga kunskapsområdet. 



Herr H. förmenar, att statsrevisorerna icke uttalat sig om det slag av in- 

 ventering, varom Andersson och jag framlagt förslag, och som jag i min se- 

 naste uppsats ytterligare framhållit såsom behövlig. Man kan kanske hava 

 olika uppfattning om statsrevisorernas avsikt. Utan vidare kan man väl dock 

 ej godtaga herr H:s mening, när man uti sammanfattningen av statsrevisorer- 

 nas yttrande läser följande: »Det är nödvändigt, att en inventering av statens 

 norrländska skogstillgångar med det snaraste fullbordas. Denna inventering 

 bör verkställas så, att en så fullständig bild, som med kostnadernas begräns- 

 ning inom rimliga l)elopp möjligen kan åstadkommas, erhållas ej blott av 

 virkestörrådets storlek, utan även av dess beskaftenhet, åldersklassfördelning, 

 tillväxt och värde. Såsom ytterligare motiv till en sådan åtgärd, utöver vad 

 revisorerna i det föregående hava anfört, kan framhållas, att mer än hälften 

 av statens skogsareal ej varit föremål för undersökning, och att många av de 

 verkställda undersökningarna endast omfattat en del av virkesförrådet. Då en 

 skogsbokföring saknats, hava de erhållna resultaten ej längre ett sådant värde, 

 att en efter förhållandena avpassad avverkningspolitik kan grundas pä dem » 



Den av Andersson och mig föreslagna inventeringen kallar herr H. »inte- 

 rimistisk», ett i viss mån missvisande uttryck. Till grund för vårt förslag 

 låg den redan framhållna meningen, att en målmedveten förvaltning krävde 

 kännedom om förvaltningsobjektet, varför inventeringen borde skyndsamt igång- 

 sättas och bringas till ett snart fullbordande. Vi framhöUo emellertid där- 



