SKOGSVÄRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I915. H. 7. 



NOTISER. 



ömsesidiga försäkringsanstalten Sampo. Med anledning av länsjcäg- 

 miistaron \'. Dyhecks artikel 'Synpunkter \id skogsbrand försäkringsfrägans ord- 

 nande i Sverige» uti n:o 5 — 6 av Eder v. tidskrift tå vi anhålla om plats för 

 nedanstående beriktigande : 



Efter att hava jämfört Ömsesidiga Försäkringsanstalten Sampos stadgar med 

 den av Finska Sågverksägareföreningen projekterade »Skogsbrandförsäkringens» 

 framhåller författaren: (Sid. 414.) 



»Denna skogsbrandförsäkrings mera ideella läggning framgår till sist av den 

 paragraf i stadgarna, som handlar om formen för föreningens upplösning, där 

 det bestämmes, att vid eventuell upplösning återstående tillgångar »skola givas 

 till någon forstlig sammanslutning, vilken äger använda räntorna å beloppet 

 till främjande av skyddsåtgärder mot skogsbrand». 



Emellertid ingår uti bestämmelserna för Sampos skogsbrandförsäkring ett 

 liknande stadgande. 1^40 säges : 



»Om vid avdelningens upplösning, sedan avvecklingen av dess förbindelser 

 avslutats, överskott uppstått, må det icke utdelas bland delägarena, 7itati skall 

 efter bolagsstämmans beslut anvätidas till 7iå got för allmän skogsvärd gagneligt ändafuåh. 



Om man jämför dessa paragrafer är det svårt att inse det motiverade i för- 

 fattarens påstående om den av Sågverksägareföreningen planerade skogsbrand- 

 försäkringens större »ideella läggning». 



Ömsesidiga Försäkringsanstalten »Sampo». 

 J. Hartman. 



Genmäle till professor Gunnar Schotte. I en uppsats om »Tallplantor 

 av frö frän olika hemort» i Meddelanden från Statens skogsförsöksanstalt, in- 

 förd i Skogsvårdsföreningens tidskrift, h.12, 19 14, skriver Gunnar Schotte 

 följande: »Av de vid Ollestad i Västergötland uppdragna plantorna uppsändes 

 en del överblivna till Bispgården våren 1909 och utsattes å avd. XI — XIII 

 genom revirförvaltningens (Bispgårdens skogsskolas) försorg. Denna senare 

 kultur misslyckades emellertid helt och hållet -— ytterligare ett exempel pä, hurti 

 vanskligt det är att ariförtro försöksarbeten ät skogspersonalen } 



På begäran av assistenten vid Statens skogsförsöksanstalt, jägmästaren E. 

 Wibeck, åtog jag mig nämnda år att utföra ifrågavarande plantering. Då 

 chefen för Försöksanstalten nu, åtskilliga år efter arbetets utförande, synes 

 vilja pålägga mig ansvaret för ])lanteringens misslyckande, \\\\ jag i korthet 

 lämna en faktisk upplysning, ägnad att belysa arten av den vetenskai)liga 



' Kurs. av författaren. 



