ENLIGT VILKA GRUNDER BÖR EN AVVERKNINGSBERÄKNING UPPRÄTTAS? 607 



senare. Därför ställer jag ock för min del \id detta tillfälle bägge utom 

 diskussionen, såvitt det gäller flera och större skogar. Skall det bliva 

 tal om en efter skogsbrukets natur verkligt planmässigt ordnad förvalt- 

 ning, är första förutsättningen, att skogen och dess olika bestånd äro 

 uppmätta, och att deras virkesmassa är uppskattad och därjämte närmare 

 undersökt i fråga om tillväxt, ålder, skador m. m. 



En på sädana grunder fotad beräkning av skogens avkastning har, 

 som jag nyss sagt, utarbetats och tillämpats huvudsakligen på statens 

 skogar genom föreskrifterna 1896 och 1902. 



För här närvarande behöver jag blott i korthet relatera, att årliga av- 

 verkningsbeloppet enligt 1 896 års cirkulär erhälles på det sätt, att av- 

 verkningsytan för 40 år fixeras genom att dela arealen med omlopps- 

 tiden och multiplicera detta med 40 — vilket är den yta, som borde 

 föryngras i en normal skog. Jämkning sker sedan mellan första och 

 senare 20-årsperioden och mellan varje särskilt år, så att årsavverkningen 

 blir lika stor. Enligt 1902 års cirkulär beräknas årsavverkningen direkt 

 1 kbm. genom att dela virkesförrådet med halva omloppstiden, vilket 

 motsvarar den avverkning, som skulle utgå, ifall skogen vore normal. 

 Normalskogen är således förutsättningen i bägge fallen och en avverk- 

 ning enligt dessa beräkningssätt omför skogen alltmer till normalt till- 

 stånd. För 1902 års föreskrifter har ock detta angivits vara ett huvud- 

 syfte. En modifiering får emellertid ske av beräkningen antingen genom 

 antagande av s. k. tillfällig omloppstid eller genom direkt förhöjning. 

 Enligt 1902 års cirkulär får detta ske i fråga om icke i hög grad degenere- 

 rade marker, endast dä fara är att träden skola förstöras av ålder eller annan 

 anledning. Dessa föreskrifter om förhöjning äro således både strängt kon- 

 servativa och ytterligt svåra att tillämpa i nu gällande hushållningsplaner. 



I varje fall har man rätt att utgå ifrån, att en eventuell höjning eller 

 sänkning av det beräknade avverkningsbeloppet icke bör i allmänhet 

 bliva a\sevärd, om annars beräkningssättet skall vara berättigat. 



I^^ör bägge dessa föreskrifter är att märka som en \iktig omständig- 

 het, att avverkningsberäkningen skall upprättas för hvarje särskild skog 

 eller eventuellt hyggesföljd, om flera sådana förekomma. Jag återkommer 

 härtill längre fram. 



Jag kommer att i det följande huvudsakligen hålla mig till 1902 års 

 föreskrifter. 



Det vore nu av stort intresse, att kunna illustrera lämpligheten af 

 tlessa föreskrifter genom exempel på avverkningsplaner, som tillämpats 

 någon tid och för skogar, vilkas tillstånd vore närmare känt vid tiden 

 för hushållningsplanens upprättande. Jag har försökt detta för Mellersta 

 Norrlands distrikt, men tyvärr äro hushållningsplanerna, särskilt bestånds- 



