ENLIGT VILKA GRUNDER BÖR EN AVVERKNINGSBERÄKNING UPPRÄTTAS? 615 



I sistnämnda avseende fyller den nya formeln verkligen alla rimliga 

 anspråk och står långt framom den gamla. Det är icke många utom 

 facket, som i första taget våga sig på att kritisera en avverkningsberäk- 

 ning med så mänga siffror och tecken. Men man behöver blott utan 

 fruktan titta på formeln litet närmare, sä ser man genast, att den är lika 

 blind och olämplig i praktiken som alla andra. Man märker genast, att 

 även om gammal skog helt och hållet saknas, ger den likväl ett ganska 

 stort avverkningsbelopp, alldeles som den gamla formeln. 



I fråga om den gamla skogen må ju erkännas, att dess massa har i 

 denna nya formel en högre koefficient än den medelåldriga skogen, vilket 

 ökar avverkningen, men detta betyder bra litet, när formeln i alla fall 

 ger precis samma avverkning i fall den gamla skogen knappt når den 

 antagna avverkningsåldern, lät oss säga 120 år, eller om huvudparten 

 av dess massa är 200 — 300 år gammal, och den reagerar icke i minsta 

 mån, vare sig skogen är växtkraftig eller avtynande och skadad. 



Men då man har stora mängder mogen skog, är det dock just skogens 

 tillstånd, som rent skogligt sett, bestämmer, huru fort realisationen bör 

 ske, varjämte hänsyn måste tagas till vissa praktiska omständigheter 

 såsom avsättningsförhållanden m. m. 



Vad de norrländska statsskogarna angår, äro kraven på en starkt for- 

 cerad avverkning flerstädes så trängande, att huvudfrågan f. n. är denna: 

 huru mycket kunna vi utan större värdeminskning å skogen begränsa 

 avverkningarna på grund av ogynnsamma avsättningsförhållanden, bristan- 

 de arbetskrafter m. m., och vilka åtgärder kunna vidtagas för att för- 

 bättra sistnämnda förhållanden? 



Från skogssynpunkt fordras därför i första hand en uppgift om ålders- 

 klasser och de äldre klassernas beskaffenhet, varav beräknas beloppet 

 avverkningsmogen men ännu relativt växtkraftig skog, som kan tillsvidare 

 i nödfall överhållas samt beloppet mera överåriga och sämre virkesförråd, 

 vilka böra under närmaste framtiden tillgodogöras, yiist i fråga om de 

 omständigheter, som höra vara huvudsakligen avgörande för den fram- 

 tida avverkningspolitiken på 7iorrländska statsskogar lämnar sistnämnda 

 formel således ingen som helst lcdni7ig. Våra skogar äro dock för dyr- 

 bara, att prisgivas åt skogsmatematiska konstruktioner. Skulle denna 

 nya formel vinna tillämpning, blir ofelbart följden, att hushållningspla- 

 nerna förr eller senare »läggas på hyllan», alldeles som nu och man i 

 stället söker reda sig med okulära beräkningar. Om man tillämpar for- 

 meln på de två skogar vi här behandlat visar det sig också, att detta 

 i praktiken icke kommer att medföra någon avsevärd förändring av hus- 

 hållningen. I''ör Haverö skulle årliga avverkningsbeloppet uppgå till 

 3.355 kbm. och efter normalförrådsformeln fastställda 2,539 kbm. således 



