ENLIGT VILKA GRUNDER BÖR EN AVVERKNLNCISBERÄKNING UPPRÄTTAS? 635 



skall avverka det som nödvändigt behöver avverkas under den närmaste tiden 

 och försöka att samtidigt få en lämj^lig åldersklassfördelning och detta på 

 grundvalen av en fullständig och noggrant upprättad beständsbeskrivning. 



Jägmästare Holmgren: Jag hade verkligen väntat att här få höra något 

 nytt av överjägmästare Welander, men det här föredraget har mera varit en 

 repetition av vad jag förut sett publicerat rörande dessa saker. Men vad jag 

 framför allt i överjägmästare \Vki.ani)KRs anförande saknar är något positivt. 

 Det duger icke att bara draga upp generella riktlinjer och säga, att man skall 

 sköta skogen efter förhandenvarande omständigheter, utan man måste ha 

 något att taga i; det är nödvändigt. Det är ej nog med att som inledaren 

 gjort riva ned allt gannnalt, man bör ha rätt att fordra av den som gör sä, 

 att han sätter något annat i stället, något som är bättre än det gamla. Här 

 är icke fråga om att syssla med en del teoretiska spekulationer utan att driva 

 en ekonomisk hantering, och då skulle jag som jägmästare vilja veta, vad jag 

 skall göra, och därför behöves något påtagligt. En åldersstatistik är ju bra 

 att ha för bedömande av avverkning.sbeloppets storlek, men den bör göras 

 riktig. Men detta är ej det enda; man bör veta hur länge den gamla skogen 

 utan större ekonomisk förlust kan överhållas. Utredning av denna fråga har 

 ej föreslagits. Jag skulle t. ex. för min del vilja säga, att om jag skulle få 

 sköta mitt revir eller vissa skogar så, som jag skulle anse rätt, så skulle jag 

 avskilja all den gamla övermogna skogen. Jag vill för tillfället icke definiera 

 begreppet övermogen skog, utan säger endast, att jag skulle avskilja detta 

 skogskapital, som för länge sedan ur ekonomisk synpunkt bort avverkas. Detta 

 ville jag sköta om på ett särskilt sätt, eller, som en föregående talare uttryckte 

 sig, e.xploatera det. Jag ville exploatera det så, att jag därpå kunde förtjäna 

 de mesta penningarna. Därvid tror jag det skulle vara bra, om man bestämde 

 sig för att taga hänsyn till sådana faktorer som flottledens flottningskapacitet, 

 tillgång på arbetskraft, möjlighet att avsätta större virkeskvantitet utan att 

 priserna sjunka m, m. Pä kännedom om dessa och förut anförda omständig- 

 heter bör längden av denna exploateringsperiod grunda sig. Men det är icke 

 nog härmed, utan jag skall också se till, att en stor del av de penningar, 

 som jag erhåller genom exploateringen, kommer marken till godo, så att jag 

 imder det år, den överåriga skogen avverkas, kan göra de grundförbättringar, 

 som behöva att göras. Då tror jag, att man kommer in på en något så när 

 riktig linje i denna del. 



Nu är det ju så, att vad mellersta Sverige beträffar, skogen på många 

 ställen är oväxtlig, torkande och oerhört gammal, så att staten förlorar ofant- 

 ligt därigenom, att man icke forcerar avverkningen. 



Det säges, att det är intet som hindrar, att man i utsyningsförslagen före- 

 slår vilket belopp, som hör tagas ut, men det är andra hinder, som här- 

 för möta. Det är arbetskraft, som fattas, för att jag skall kunna taga ut 

 de ifrågasatta beloppen. Det är där skon nog i många fall klämmer, och 

 jag tror, att så även är förhållandet inom mellersta Sverige. Vi ha icke till- 

 räckligt med folk, det finnes icke tillräckligt med biträden, det finnes icke 

 utbildat folk. Vi ha för stora revir, för mycket att sköta. Därför tror jag 

 att för att en förbättrad vård av statens skogar skall komma till stånd, det 

 är alldeles nödvändigt, att revir delas, och att vi fä mera folk och mera pen- 

 ningar för att sköta dessa skogar. Sålunda är det ej endast en fråga om 

 hushällningsplaner. 



